ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2026 м. Дніпро Справа № 904/5840/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Соп`яненко О.Ю. (доповідач) 
суддів: Джепи Ю.А., Золотарьової Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2026 (повний текст рішення складено 11.03.2026, суддя Назаренко Н.Г.) у справі № 904/5840/25 

за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа», м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область 
до ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область 
про стягнення заборгованості 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовної заяви і рішення суду першої інстанції.

Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.10.2021 у загальному розмірі 259 581,30 грн.
Ціна позову складається з наступних сум:
- заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 05.11.2022 по 17.12.2024 у розмірі 258 883,13 грн;
- заборгованість за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 17.12.2024 у розмірі 698,17 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість за теплову енергію на загальнобудинкові потреби опалення в розмірі 59 067,60 грн, заборгованість за теплову енергію на функціонування системи опалення в розмірі 1471,20 грн, заборгованість за теплову енергію на місця загального користування в розмірі 2 879,46 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 591,81 грн. В решті позову відмовлено. 

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» 19.03.2026 звернулося через підсистему «Електронний суд» до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: 
- скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2026 у справі № 904/5480/25 в частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованості за послугу з постачання теплової енергії на опалення нежитлового приміщення за період з 05.11.2021 по 17.12.2024 в розмірі 195 464,87 грн та заборгованості з плати за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 17.12.2024 в розмірі 698,17 грн;
- ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 по 17.12.2024 у розмірі 258 883,13 грн, заборгованість за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 17.12.2024 у розмірі 698,17 грн та судового збору у розмірі 2 422,40 грн задовольнити в повному обсязі;
- судові витрати за подачу апеляційної скарги покласти на відповідача.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про законність відключення нежитлового приміщення відповідача від централізованого опалення у 2002 році та безпідставно відмовив у стягненні плати за опалення приміщення і абонентського обслуговування. 
Апелянт зазначає, що наявність газового лічильника, топкової та технічної документації сама по собі не підтверджує належного відключення від централізованої системи опалення, оскільки відповідач не надав доказів отримання у 2002 році відповідного погодження (дозволу) компетентного органу та Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа». 
На думку апелянта, відключення мало здійснюватися з дотриманням встановленої на той час процедури, а самовільне від`єднання не звільняє споживача від оплати послуг теплопостачання. Суд, на думку позивача, не надав належної оцінки відсутності такого дозволу, відповіді ДРІМ виконкому Криворізької міської ради та доказам проведених у 2025 році перевірок Держпродспоживслужби, за результатами яких порушень у нарахуваннях КПТМ не встановлено. 
Апелянт посилається на судову практику Верховного Суду та господарських судів, відповідно до якої самовільне відключення від централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати фактично наданих послуг, а належним підтвердженням припинення нарахувань є акт про відключення, оформлений у встановленому порядку. Крім того, позивач вважає неправомірною відмову у стягненні плати за абонентське обслуговування, оскільки така плата є обов`язковим платежем за індивідуальним договором і сплачується незалежно від фактичного обсягу спожитої теплової енергії.
У зв`язку з цим апелянт вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального права, не застосував норми, які підлягали застосуванню, та порушив норми процесуального права щодо повного й належного дослідження та оцінки доказів, що відповідно до статей 275, 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині та ухвалення нового рішення про стягнення 195 464,87 грн плати за теплову енергію на опалення нежитлового приміщення та 698,17 грн плати за абонентське обслуговування.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 , скориставшись правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, подав відзив на апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа», в якому заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
У відзиві відповідач заперечує проти апеляційної скарги та вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим. Зазначає, що нежитлове приміщення № 22 вже на момент придбання ОСОБА_1 02.03.2002 було фактично відключене від централізованого опалення та не мало опалювальних приладів, що підтверджується довідкою самого Комунального підприємства теплових мереж від 15.04.2002 про ненадання послуг, а також подальшим встановленням автономної газової топкової та лічильника. 
Відповідач наголошує, що відключення здійснювалося попереднім власником, тому саме на ньому лежав обов`язок дотримання відповідної процедури, а Порядок № 4 від 22.11.2005 взагалі не поширюється на приміщення, відокремлені від централізованих мереж та переведені на автономне опалення до набрання ним чинності. Відсутність у відповідача документа про дозвіл Управління житлово-комунального господарства (далі – УЖКГ) на відключення не спростовує факту відключення, тим більше що орган місцевого самоврядування у 2025 році повідомив про відсутність таких документів через закінчення строку їх зберігання. Акти Держпродспоживслужби від 24.04.2025 та 14.10.2025, на думку відповідача, також не спростовують відсутності опалювальних приладів і тому не підтверджують доводи позивача. 
Важливим доказом відповідач вважає й лист Комунального підприємства теплових мереж від 28.03.2025, у якому підприємство підтвердило, що з 02.03.2002 ОСОБА_1 не був його абонентом, а також зазначає, що протягом понад 20 років позивач не пред`являв йому жодних вимог щодо оплати теплової енергії, що, на думку відповідача, підтверджує фактичну відсутність теплопостачання. 
Отже, нарахування плати за тепло за відсутності реального постачання суперечить принципам справедливості та добросовісності й порушує права відповідача. 

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції. 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Соп`яненко О.Ю. (суддя-доповідач), судді: Джепа Ю.А., Мартинюк С.В.  
Згідно з частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.
Частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2026 у справі № 904/5840/25, призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, та витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області матеріали вказаної справи.
08.04.2026 матеріали справи № 904/5840/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Від відповідача 01.04.2026 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
08.04.2026 позивач подав письмові пояснення, просить врахувати вказані пояснення на відзив на апеляційну скаргу при прийняті постанови. 
На підставі розпорядження керівника апарату суду від 03.06.2026, з метою дотримання встановлених законом строків розгляду справи та у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Мартинюка С.В. - члена колегії суддів, відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2025 № 1 (зі змінами), призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 904/5840/25.
За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2026 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді – Соп`яненко О.Ю., суддів: Джепи Ю.А., Золотарьової Я.С. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.06.2026 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2026 у справі № 904/5840/25, визначеною колегією суддів. 

5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

На сайті Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (за посиланням http://kpts.dp.ua/dogovorte.php) 05.10.2021 було розміщено текст індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії.
Фізична особа-підприємець Федосєєв Володимир Ілліч, у спірному періоді був власником 1-2 частини нежитлового приміщення № 22, в подальшому став власником іншої 1-2 частини нежитлового приміщення № 22. Загальна площа нежитлового приміщення № 22 складає 366,6 кв.м., яке вбудоване в 1 поверх триповерхового житлового будинку № 1 на пл. Шахтарської слави (Дзержинського) у м. Кривому Розі (Договір дарування від 22.12.2022 та договір дарування від 11.06.2003). 
Будинок № 1 на пл. Шахтарської слави (Дзержинського) є багатоквартирним, подання теплоносія до нього здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) Позивача (у відповідності до п. 5.23 наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури № 80 від 18.05.2005 «Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005», де зазначено, що житлові будинки повинні обладнуватися опаленням і вентиляцією, що проектуються згідно зі СНиП 2.04.05), які є внутрішньобудинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів житлового будинку, в тому числі нежитлове приміщення.
Зазначене нежитлове приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового багатоквартирного будинку № 1 на пл. Шахтарської слави (Дзержинського) в м. Кривому Розі.
Подання теплоносія до будинку здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) позивача, які є внутрішньо будинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів житлового будинку і відповідача, як власника нежитлового приміщення.
Будинок № 1 на пл. Шахтарської слави (Дзержинського) оснащено приладом комерційного обліку теплової енергії зав. № 4853.
Подання теплоносія до будинку здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) позивача, які є внутрішньо будинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів житлового будинку і відповідача, як власника нежитлових приміщень обладнаних індивідуальною системою опалення.
Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з 05.11.2021 між Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» (виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Боровіковим Геннадієм Федоровичем (споживач) укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - договір).
Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
Відповідно до статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Згідно з пунктом 11 Індивідуального договору - обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між Споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315 (далі - Методика розподілу). 
Пунктом 16 Індивідуального договору передбачено, що на час відсутності вузла комерційного обліку у зв`язку з його ремонтом, проведенням повірки засобу вимірювальної техніки, який є складовою частиною вузла обліку, ведення комерційного обліку здійснюється відповідно до Методики розподілу. 
В пункті 30 Індивідуального договору зазначено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: 
- плати за послугу, визначену відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1022), та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; 
- плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті виконавця http://www.kpts.sdp.ua/.
В пункті 31 Індивідуального договору зазначено - вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. 
Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або офіційному веб-сайті виконавця http://www.kpts.sdp.ua/. 
В пункті 34 Індивідуального договору зазначено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). У разі коли споживачем не визначено розрахунковий період або коли за зазначений споживачем період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди у разі її наявності (за винятком погашення пені та штрафів, нарахованих споживачеві), а у разі відсутності такої заборгованості - в рахунок майбутніх платежів споживача, починаючи з найближчих періодів від дати здійснення платежу (пункт 36 договору).
Споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором (пп. 3 пункту 41 договору).
Цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності (пункт 51 договору).
Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (пункт 52 договору).
Позивач зазначає, що на виконання умов договору та своєї статутної мети Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» здійснено постачання теплової енергії на протязі всього періоду, передбаченого договорами та щорічними розпорядженнями виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області «Про початок та закінчення опалювального періоду», що підтверджується актами подання теплоносія на будинок та акти припинення подання теплоносія, зведеними відомостями розподілу теплової енергії, звітами про споживання та виставленими для оплати рахунками-фактурами № 13245 від 28.02.2025 на суму 53 578,72 грн, № 13245 від 30.04.2025 на суму 263 101,55 грн.
Вказані рахунки-фактури були направлені на адресу відповідача.
За період з 25.10.2021 по 17.10.2023 тариф за 1 Гкал становив 5 065,99 грн. (з ПДВ) (згідно рішення Криворізької міської ради від 22.10.2021 № 530 п. 1.1.2 для потреб категорії «інші споживачі» КПТМ «Криворіжтепломережа»).
За період з 18.10.2023 по теперішній час тариф за 1 Гкал становить 3 481,81 грн (з ПДВ) (згідно Рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 18.10.2023 № 1272 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії Комунальному підприємству теплових мереж «Криворіжтепломережа», для потреб інших споживачів).
Плата за абонентське обслуговування визначається відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ №830 від 21.08.2019, постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг» із змінами згідно постанови КМУ від 01.09.2021 № 928. 
Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати за теплову енергію, зважаючи на деталізований розрахунок нарахувань за період з 05.11.2021 по 17.12.2024: вартості теплової енергії на опалення в розмірі 195464,87 грн, вартості теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення в розмірі 59 067,60 грн, вартості теплової енергії на функціонування системи опалення в розмірі 1471,20 грн, вартості теплової енергії на місця загального користування в розмірі 2 879,46 грн, плати за абонентське обслуговування в розмірі 698,17 грн, що і є причиною виникнення спору.

6. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Статтею 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Відповідно постачання теплової енергії має здійснюватися на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем та енергопостачальною організацією.
Враховуючи, що користування тепловою енергією здійснюється виключно на підставі відповідного договору з теплопостачальною організацією, на споживача покладається обов`язок укласти такий договір.
При цьому виникнення між сторонами відповідних цивільних прав та обов`язків підтверджується їх фактичними діями. Зокрема, постачальник здійснює постачання теплової енергії та надає послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, а також формує та направляє споживачу платіжні документи для їх оплати. 
Фактичне отримання споживачем відповідних послуг та вчинення постачальником дій щодо їх надання свідчать про наявність між сторонами правовідносин у сфері постачання теплової енергії та зумовлюють обов`язок споживача здійснювати оплату отриманих послуг відповідно до виставлених платіжних документів.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 визначив основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. 
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 17.06.2011 «Про забезпечення єдиного підходу для формування тарифів на житлово-комунальні послуги» тарифи формуються для трьох категорій споживачів: населення, бюджетних установ, інших споживачів.
У листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.03.2015 № 2450/15/61-15 надано роз`яснення, що оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами «для населення» здійснюють власники чи користувачі квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, а для власників нежитлових приміщень застосовується тариф як для «інших споживачів».
Законом України від 03.12.2020 № 1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», який набрав чинності 01.05.2021, до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внесенні зміни, у тому числі й щодо організації договірних відносин між виконавцями житлово-комунальних послуг та споживачами.
Відповідач не заперечує, що є власником нежитлового приміщення, вбудованого у перший поверх житлового будинку, загальною площею 219,6 кв.м, а також підвального приміщення площею 147,10 кв.м, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Шахтарської слави (пл. Дзержинського).
Право власності відповідача на зазначені об`єкти нерухомого майна підтверджується договором купівлі-продажу приміщення від 02.03.2002, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О.; реєстраційним посвідченням КП «Криворізьке БТІ» від 15.03.2002; договором дарування 1/2 частини нежитлового приміщення від 11.06.2003, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О.; витягом про реєстрацію права власності № 1722868 від 14.10.2003; договором дарування від 22.12.2022, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О.; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 318479919 від 22.12.2022, а також технічним паспортом, виготовленим Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКСПРОЕКТ» станом на 10.12.2022. 
Разом із тим відповідач заперечує факт укладення з 05.11.2021 між Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» та фізичною особою-підприємцем Федосєєвим Володимиром Іллічем Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії.
Такі заперечення обумовлені тим, що на момент придбання нежитлового приміщення в ньому були відсутні опалювальні прилади, необхідні для забезпечення його опалення, а саме приміщення не було підключене до внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення. У зв`язку з цим відповідачем було прийнято рішення про облаштування в приміщенні автономного газового опалення.
З цією метою 02.04.2002 відповідач звернувся до ВАТ «Криворіжгаз» із заявою про видачу технічних умов на підключення до мереж газопостачання. У подальшому, 30.07.2002, у належному відповідачу приміщенні було виконано газопостачання топкової магазину «Горизонт». Зазначена обставина підтверджується документами, отриманими 03.07.2025 у відповідь на адвокатський запит від ВАТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз».
З наведеними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, оскільки вони ґрунтуються на належній оцінці наявних у матеріалах справи доказів.
Зокрема, на підтвердження відсутності централізованого опалення у спірному приміщенні матеріалами справи встановлено, що 15.04.2002 Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» видало довідку, відповідно до якої підприємство не надавало послуг магазину, розташованому за адресою: пл. Дзержинського (пл. Шахтарської слави), буд. 1.
Крім того, 30.07.2002 у зазначеному приміщенні було виконано газопостачання топкової магазину «Горизонт» та встановлено газовий лічильник. Ці обставини підтверджуються актом приймання газового лічильника від 30.07.2002, виконавчою технічною документацією ВАТ «Криворіжгаз» від 30.07.2002, експертним висновком про відповідність проектної документації нормативним актам з питань охорони праці від 10.05.2002 та актом державної приймальної комісії про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 20.02.2003.
Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують, що спірне нежитлове приміщення було обладнане автономним газовим опаленням та не отримувало послуг централізованого опалення від Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа». При цьому позивачем належних і допустимих доказів на спростування зазначених обставин суду першої інстанції не надано.
Як правильно встановив суд першої інстанції, спірне приміщення було фактично відокремлене від системи централізованого опалення ще у 2002 році, тобто до набрання чинності зазначеним апелянтом Порядком від 20.12.2005. Сам Порядок № 4 втратив чинність 17.09.2019, однак його положення не можуть мати зворотної дії та встановлювати обов`язки щодо правовідносин, які виникли та фактично реалізовані до набрання ним чинності. 
При цьому апелянт фактично ототожнює дві різні обставини: наявність у багатоквартирному будинку централізованої системи теплопостачання та факт постачання теплової енергії безпосередньо до належного відповідачу приміщення. Те, що будинок №1 на пл. Шахтарської слави приєднаний до централізованої системи теплопостачання та обладнаний загальнобудинковим вузлом комерційного обліку, саме по собі не доводить постачання теплоносія до конкретного нежитлового приміщення відповідача.
Наявність автономного джерела теплопостачання у поєднанні з відсутністю опалювальних приладів централізованої системи та прямим підтвердженням самого теплопостачального підприємства про ненадання послуг утворюють взаємопов`язану сукупність доказів.
Не може бути покладено на відповідача і негативний наслідок відсутності документа про відключення, який міг бути оформлений попереднім власником. Відповідач не здійснював відключення приміщення у 2002 році, оскільки придбав його вже у фактично відокремленому від централізованого опалення стані. Отже, покладення на нового власника обов`язку доводити правомірність дій попереднього власника суперечило б принципам справедливості та розподілу доказового тягаря.
Посилання апелянта на відсутність у матеріалах справи листа УЖКГ про дозвіл на відключення також не спростовує висновків суду першої інстанції. Відповідач у 2025 році вжив заходів для встановлення наявності відповідних документів та звернувся до Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради. У відповіді від 08.04.2025 №Ф-800-П/20-01-03 було повідомлено про відсутність відповідної інформації у зв`язку із закінченням строку зберігання документів. Така відповідь не підтверджує незаконність відключення, а лише свідчить про неможливість через значний проміжок часу отримати документи, які могли бути оформлені понад 20 років тому.
Більше того, апелянт не довів, що саме відповідач здійснював відключення приміщення у 2002 році, не надав доказів самовільного демонтажу відповідачем опалювальних приладів, не надав акта обстеження, яким було б встановлено факт самовільного відключення саме відповідачем, та не довів фактичного постачання теплоносія до приміщення після набуття відповідачем права власності.
Посилання апелянта на судову практику щодо самовільного відключення також не може бути механічно застосоване до цієї справи. У справах, на які посилається Комунальне підприємство теплових мереж, судами встановлювалися конкретні факти самовільного демонтажу опалювальних приладів самим споживачем або встановлювався факт постачання теплової енергії до об`єкта. Зокрема, у справі № 915/89/16 питання виникло у зв`язку з встановленим актами самовільним демонтажем приладів опалення відповідачем у 2015– 2016 роках, тобто за зовсім інших фактичних обставин. У даній же справі таких обставин не встановлено: навпаки, відсутність опалювальних приладів існувала ще до набуття відповідачем права власності у 2002 році.
Аналогічно, правовий висновок про те, що самовільне відключення не звільняє від оплати, може застосовуватися лише за умови встановлення самого факту неправомірного відключення та фактичного надання послуги. У цій справі позивач не довів ані того, що саме відповідач здійснив незаконне відключення, ані того, що після 02.03.2002 до належного йому приміщення фактично постачалася теплова енергія. Тому посилання на відповідну судову практику не спростовує висновків суду першої інстанції, а фактичні обставини цієї справи є істотно відмінними.
Окремо слід відхилити довід апелянта про те, що наявність централізованого теплопостачання у будинку автоматично свідчить про надання послуги відповідачу. Загальнобудинковий характер системи теплопостачання не означає автоматичного постачання теплової енергії до кожного окремого приміщення, яке фактично та технічно відокремлене від такої системи. Саме тому суд першої інстанції обґрунтовано розмежував плату за опалення самого приміщення та плату за теплову енергію, яка витрачається на місця загального користування, функціонування внутрішньобудинкових систем та загальнобудинкові потреби.
При цьому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно звільнив відповідача від обов`язку здійснювати платежі, пов`язані з теплопостачанням будинку.
Як вбачається з рішення суду першої інстанції, відповідачу не було відмовлено у стягненні всіх платежів, пов`язаних із утриманням та функціонуванням внутрішньобудинкової системи опалення. З відповідача стягнуто 59 067,60 грн витрат на загальнобудинкові потреби опалення, 1 471,20 грн витрат на функціонування системи опалення та 2 879,46 грн витрат за опалення місць загального користування.
Таким чином, суд першої інстанції фактично врахував передбачений законодавством обов`язок власника відокремленого нежитлового приміщення брати участь у витратах, пов`язаних із забезпеченням функціонування спільного майна багатоквартирного будинку та внутрішньобудинкової системи опалення.
Водночас у задоволенні вимог щодо оплати теплової енергії, яка, за твердженням позивача, постачалася безпосередньо для опалення належного відповідачу приміщення, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив, оскільки позивачем не доведено факту такого постачання теплової енергії до спірного приміщення.
Отже, висновок суду першої інстанції не свідчить про повне звільнення відповідача від участі у витратах, пов`язаних із теплопостачанням будинку, а стосується виключно плати за теплову енергію, фактичне постачання якої безпосередньо до спірного приміщення позивачем не доведено.
Посилання апелянта на Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правила № 830 та Методику № 315 не спростовують рішення суду. Ці нормативні акти визначають порядок розподілу фактично спожитої у будівлі теплової енергії, однак самі по собі не є доказом того, що конкретне відокремлене приміщення фактично отримувало теплову енергію на власне опалення. Вони можуть бути правовою підставою для розподілу обсягів теплової енергії, але не замінюють доказування фактичних обставин, необхідних для стягнення конкретної суми.
Посилання апелянта на акти Держпродспоживслужби від 24.04.2025 та 14.10.2025, то суд першої інстанції не був зобов`язаний надавати їм доказового значення, якого вони об`єктивно не мають. Зазначені акти не встановлюють факту постачання теплової енергії до приміщення відповідача у спірний період, не підтверджують наявності в ньому опалювальних приладів та не встановлюють правомірності нарахування саме 195 464,87 грн. Відсутність порушень у діяльності Комунального підприємства під час перевірки не є доказом правильності конкретного розрахунку, який є предметом цього спору.
Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» понад 20 років після набуття відповідачем права власності не пред`являло йому вимог про оплату теплової енергії за опалення спірного приміщення. Більше того, у листі Підприємство 28.03.2025 № 219/13 зазначило, що з моменту набуття права власності 02.03.2002 ОСОБА_1 не був абонентом КПТМ, оскільки не звертався для укладення договору. Така позиція позивача суперечить його теперішньому твердженню про існування протягом усього цього часу обов`язку відповідача оплачувати постачання теплової енергії безпосередньо до приміщення.
Водночас доводи Комунального підприємства теплових мереж щодо наявності у відповідача обов`язку здійснювати оплату за постачання теплової енергії безпосередньо до спірного приміщення не узгоджуються з наявними у справі доказами, зокрема з довідкою КПТМ від 15.04.2002.
Зі змісту зазначеної довідки вбачається, що на момент її видачі підприємство підтвердило ненадання послуг до спірного приміщення. При цьому у довідці відсутні будь-які відомості про наявність заборгованості відповідача за теплопостачання, необхідність укладення ним договору або відмову від його укладення.
За таких обставин посилання апелянта на виникнення у відповідача обов`язку з оплати теплової енергії, яка, за його твердженням, постачалася до спірного приміщення, не узгоджується з документально підтвердженими обставинами, встановленими у справі. Більше того, така позиція суперечить змісту виданої самим підприємством довідки, якою підтверджено факт ненадання відповідних послуг.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність належних доказів фактичного постачання теплової енергії безпосередньо до спірного приміщення, а відтак і правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з оплати такої послуги за спірний період.
Посилання Комунального підприємства теплових мереж на положення Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, опублікованого підприємством у 2021 році, саме по собі не свідчить про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 195 464,87 грн.
При цьому навіть за умови виникнення між сторонами договірних правовідносин відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внаслідок приєднання до умов публічного договору, наявність такого договору не звільняє позивача від обов`язку довести фактичне надання відповідної послуги, з огляду на встановлену у справі обставину щодо відключення відповідача від системи централізованого опалення ще у 2002 році. Умови договору визначають порядок надання та оплати послуги, однак не можуть змінювати фактичний технічний стан об`єкта нерухомості чи підтверджувати факт споживання теплової енергії за відсутності доказів її фактичного постачання.
Також положення договору щодо розподілу обсягу теплової енергії між споживачами не є самостійною підставою для нарахування плати за опалення конкретного приміщення без встановлення факту постачання теплової енергії до такого приміщення.
Водночас законодавством передбачено розмежування складових плати за теплову енергію, зокрема плати за споживання теплової енергії у відповідному приміщенні та витрат, пов`язаних із забезпеченням функціонування внутрішньобудинкової системи опалення і теплопостачання будинку.
З огляду на це суд першої інстанції обґрунтовано розмежував зазначені платежі: задовольнив позовні вимоги в частині витрат, пов`язаних із загальнобудинковими потребами та функціонуванням внутрішньобудинкової системи опалення, водночас відмовивши у стягненні вартості теплової енергії, нарахованої безпосередньо за опалення спірного приміщення, оскільки факт її постачання до цього приміщення позивачем належними та допустимими доказами не доведено.
Щодо абонентської плати у розмірі 698,17 грн, то посилання апелянта на статтю 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та постанову Кабінету Міністрів України № 808 саме по собі не доводить обґрунтованості її стягнення у цій справі. Закон визначає плату за абонентське обслуговування як окремий платіж за індивідуальним договором. Для задоволення позову, позивач має довести, що саме відповідач зобов`язаний сплачувати заявлену суму, а також що ця сума правильно нарахована за спірний період. Самого посилання на те, що типовий договір був розміщений на веб-сайті підприємства, недостатньо. Позивач також повинен підтвердити, що відповідач у цей період належав до осіб, з яких законно могла стягуватися відповідна плата, і що її розрахунок є правильним.
Також слід врахувати суперечливу позицію самого Комунального підприємства теплових мереж. З одного боку, підприємство стверджує, що договірні відносини з відповідачем автоматично виникли у 2021 році. З іншого боку, у листі від 28.03.2025 Комунальне підприємство теплових мереж зазначає, що з 2002 року відповідач не був його абонентом, оскільки не звертався для укладення договору.
Тому саме позивач мав чітко пояснити та підтвердити, на якій підставі у відповідача виник обов`язок сплачувати за абонентське обслуговування та як була визначена сума боргу. Однак належних доказів цього Комунальне підприємство теплових мереж не надало.
Таким чином, апеляційна скарга фактично ґрунтується на припущенні, що сам факт приєднання будинку до централізованої системи теплопостачання автоматично породжує обов`язок власника будь-якого приміщення сплачувати вартість теплової енергії на його опалення незалежно від фактичного технічного стану цього приміщення. Такий підхід суперечить як встановленим судом фактичним обставинам, так і загальним правилам доказування. Плата може бути стягнута лише за наявності доведеного юридичного обов`язку та належно підтверджених обставин, з яких цей обов`язок виникає.
Суд першої інстанції, навпаки, здійснив належний розподіл доказового тягаря, дослідив докази в їх сукупності та чітко розмежував обов`язок відповідача брати участь у витратах на загальнобудинкові потреби від обов`язку оплачувати теплову енергію на опалення конкретного приміщення. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України жоден доказ не має наперед встановленої сили, а суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Саме такий підхід і був застосований судом першої інстанції.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом обставин, не доводять фактичного постачання теплової енергії до спірного приміщення у період, за який заявлено 195 464,87 грн, не підтверджують здійснення відповідачем самовільного відключення у 2002 році та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права. Посилання на нормативні акти та судову практику щодо самовільного відключення є нерелевантними без доведення самого факту такого відключення відповідачем та фактичного постачання теплової енергії до приміщення.
За таких обставин рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2026 у справі № 904/5840/25 в оскаржуваній частині є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права.

7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами перегляду рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку всім доказам у їх сукупності та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

8. Розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається, судові витрати відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника. 

З підстав наведеного та керуючись статями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2026 у справі № 904/5840/25 – залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2026 у справі № 904/5840/25 – залишити без змін. 
3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги встановлено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.Ю. Соп`яненко

Суддя Ю.А. Джепа 

Суддя Я.С. Золотарьова