ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 

02.07.2026 Справа № 905/221/26 
Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,
за участю секретаря судового засідання Сизової К.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (ідентифікаційний код 19480600) 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс" (ідентифікаційний код 32657059)
про стягнення 587835,47грн, що складається з заборгованості за електричну енергію у розмірі 228188,02грн, 15% річних у розмірі 192709,57грн, пені у сумі 29 089,77грн, інфляційних втрат у розмірі 137848,11 грн

за участю уповноважених представників сторін:
від позивача: Павлов П.І - за довіреністю №24/а від 17.12.2025 (в режимі відеоконференції)
від відповідача: не з`явився 
ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст і підстави позовних вимог
06.04.2026 шляхом застосування підсистеми "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - ДПЗД «Укрінтеренерго») звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс» (далі - ТОВ «Житлосервіс») про стягнення 587835,47грн, що складається з заборгованості за електричну енергію у розмірі 228188,02грн, 15% річних у розмірі 192 709,57грн, пені у сумі 29 089,77грн, інфляційних втрат у розмірі 137848,11 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість за актами купівлі-продажу електроенергії: №003396 за січень 2020 у сумі 179 328,53грн, №003456 за лютий 2020 у сумі 26 090,94грн, №003529 за березень 2020 у сумі 3794,27грн, відповідно до корегування обсягів спожитої електроенергії у сторону збільшення за корегувальним актом № 62682 від 30.06.2025 до акту №003529 від 31.03.2020 заборгованість за березень в сумі 22 768,55грн. Крім того, просить стягнути 15% річних у розмірі 192 709,57грн, пеню у сумі 29 089,77грн та втрати від інфляції у сумі 137848,11грн. Відповідні суми позивач просить стягнути у судовому порядку та відшкодувати витрати з оплати судового збору у розмірі 7054,03грн за рахунок відповідача.
Підставність заявлених вимог позивач нормативно обґрунтовує посиланням на ст.ст.256, 257,259, 525, 526, 610, 611, 625, 629, 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) 4, 6, 12, 19, 20, 24, 27, 42, 50, 162-164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Процедура провадження у справі у господарському суді
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2026 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.
Ухвалою суду від 13.04.2026 відкрито провадження у справі №905/221/26 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.04.2026 року о 12:30 год.
21.04.2026 через підсистему "Електронний суд" від ДПЗД «Укрінтеренерго» надійшла заява про участь представника підприємства у підготовчому засіданні призначеному на 29.04.2026 року о 12:30 год та всіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою від 22.04.2026 вказана заява задоволена.
Ухвалою від 29.04.2026 підготовче засідання відкладено на 20.05.2026 року о 10:30 год.
Ухвалою від 20.05.2026 підготовче засідання відкладено на 11.06.2026 року о 10:30 год.
Ухвалою від 11.06.2026 закрито підготовче провадження у справі №905/221/26 та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 02.07.2026 на 14:00 год.
Представник позивача у судове засідання 02.07.2026 з`явився в режимі відеоконференції, в межах вступного слова підтримав заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача у судове засідання 02.07.2026 не з`явився, повідомлений про дату та час засідання належним чином, зокрема, шляхом розміщення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" відповідного оголошення в порядку, передбаченому ч. 4,5 ст. 122 ГПК України.
За довідкою з підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Житлосервіс» не має зареєстрованого електронного кабінету.
Згідно даних, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адреса місцезнаходження відповідача: 87515, Донецька обл., м.Маріуполь, буд. 42, кім.3
У відповідності до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786, до території України, що тимчасово окупована Російською Федерацією, з 21.05.2022 віднесено м. Маріуполь Маріупольської міської територіальної громади ( UA14140050010029262).
Факт тимчасової окупації м.Маріуполь визнається судом загальновідомим, тому згідно приписів ст. 75 ГПК України не потребує доведення.
За даними офіційного сайту АТ «Укрпошта» поштове відділення 87515 до сфери обслуговування якого віднесено місце реєстрації відповідача, тимчасово не функціонує.
За приписами ч.1 ст. 12.1. Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
На відому адресу фактичного місцезнаходження відповідача суд направив ухвалу органами поштового зв`язку, однак відправлення повернулось до суду без вручення адресату. 
Крім того, ухвала суду від 11.06.2026 направлена відповідачу на його електронну адресу, що підтверджено довідкою про доставку електронного документу від 11.06.2026. 
Суд намагався передати відповідачу телефонограму за відомим номером телефону, однак зв`язок не було встановлено. 
У судовому засіданні 02.07.2026 суд, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясував фактичні обставини справи та безпосередньо дослідив докази, які містяться в матеріалах справи, вислухав виступ останнього під час судових дебатів, в якому представник позивача підтвердив позицію підприємства щодо підтримання позовних вимог у повному обсязі, що була висловлена під час вступного слова.

Позиція учасників процесу
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що за розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1023-р від 12.12.2018 ДПЗД «Укрінтеренерго» визначено постачальником «останньої надії», який відповідно до вимог законодавства здійснює постачання електричної енергії на умовах затвердженого НКРЕКП типового договору, який є публічним договором приєднання споживача до постачальника «останньої надії». 27.12.2018 на офіційному веб-сайті у мережі Інтернет позивачем розміщено типовий договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» та комерційна пропозиція з Додатком № 1. Із заявою про укладення договору відповідач не звернувся до позивача, однак факт його приєднання до публічного договору постачання електричної енергії від постачальника «останньої надії» підтверджується фактом споживання підприємством поставленої протягом січня, лютого та березня 2020 електричної енергії, що відповідно до статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» свідчить про приєднання споживача до такого договору. Фактичний корисний відпуск електричної енергії ТОВ «Житлосервіс» постачальником «останньої надії» за спірний період підтверджений звітами оператора системи розподілу ПраАТ «ДТЕК Київські електромережі». На підставі цих звітів позивачем оформлені відповідні акти купівлі-продажу електричної енергії та рахунки на оплату, які надіслані споживачу засобами поштового зв`язку та електронною поштою. Відповідачем у цей період спожито електричної енергії в загальному обсязі 79731 кВт*год на суму 228188,02грн, яка не оплачена. З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлено письмову претензію-вимогу № 44/10-000869 від 23.03.2020 та вимогу №44/11-011653 від 13.11.2025 про необхідність сплати заборгованості, однак вимоги не були виконані, що стало підставою для звернення з позовом до суду.
19.05.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява на виконання ухвали суду від 29.04.2026 з доданими документами, у якій позивач повідомив, що інформація про виконання зобов`язання електропостачальником щодо повідомлення відповідача про переведення останнього на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" відсутня, що, на переконання останнього, не спростовує обставин фактичного споживання відповідачем електричної енергії у заявленому обсязі. Також позивач надав інформацію щодо джерела інформації щодо адреси фактичного місцезнаходження відповідача й електронної адреси, на яку направлялась кореспонденція ДПЗД «Укрінтеренерго» - дану інформацію отримано позивачем з повідомлення оператора системи АТ «ДТЕК Київські електромережі» про споживачів, постачання електричної енергії яким здійснюється постачальником «останньої надії».
Позивач зазначив, що обсяги спожитої відповідачем електричної енергії у період березень 2020 були прийняті позивачем в облік не в повному обсязі (до дати відключення). На підставі протоколу балансової комісії №5 від 30.06.2025 "Відображення в бухгалтерському обліку рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 по справі No910/9063/22 за позовом ПрАТ «НЕК «Укренерго» до ДПЗД «Укрінтеренерго», яке залишено без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від05.03.2025 по справі №910/9063/22" обсяги спожитої відповідачем електричної енергії у періоді березня 2020 року прийняті до обліку. У зв`язку із зазначеним, позивачем сформовано корегувальний акт №62682 від 30.06.2025 до акту №003529 від 31.03.2020 та корегувальний рахунок №000030708792/08/К03/71394 від14.07.2025, який направлено відповідачу листом №44/10-2943/ПОН від 22.07.2025. При цьому, врахована Вимога Постачальника на відключення об`єкта (точки комерційного обліку) споживача від 19.02.2020 р. № 44/09-000131/В, дата відключення 05.03.2020.
Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 13.04.2026 відповідачу встановлений строк на подання відзиву на позовну заяву - п`ятнадцять днів з дня вручення вказаної ухвали. Останній попереджений судом, що у разі відсутності відзиву на позов у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішить справу за наявними матеріалами. 
Згідно ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідач під час розгляду справи відзиву суду не надав, ніяким іншим способом своєї правової позиції за заявленим позовом не висловив, доказів на підтвердження поважності причин неможливості вчинення даних дій не надав.
Враховуючи вжиття судом всіх можливих заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та достатність часу, наданого учасникам справи для висловлення своєї правової позиції по суті спору та подання доказів на підтвердження власних аргументів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Виклад обставин справи, встановлених судом
ДПЗД «Укрінтеренерго» є юридичною особою - державним унітарним комерційним підприємством, яке засноване на державній власності, та на підставі Ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої постановою НКРЕКП від 06.11.2018 № 1344, виконує на ринку електричної енергії функції постачальника електричної енергії.
За розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1023-р від 12.12.2018 ДПЗД «Укрінтеренерго» визначено постачальником «останньої надії».
27.12.2018 ДПЗД «Укрінтеренерго» на своєму офіційному веб-сайті у мережі Інтернет розмістив типовий договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», порядок приєднання до умов договору, комерційну пропозицію до договору, Додаток № 1 до комерційної пропозиції.
Договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (Додаток 7 до Правил роздрібного ринку електричної енергії), затверджений постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, відповідно до пункту 1.1. є публічним договором приєднання споживача (далі - Споживач) до нього і регулює порядок та умови продовження постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (далі - Постачальник) Споживачу, у разі, якщо обраний Споживачем електропостачальник неспроможний постачати електричну енергію, до моменту обрання Споживачем нового електропостачальника або до припинення постачання у передбачених чинним законодавством та цим Договором випадках. Цей Договір укладається сторонами, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до цього Договору.
Відповідно до пункту 2.1. за цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору, що зазначені в Додатку 1 до Договору (комерційна пропозиція).
Пунктом 3.1. Договору визначено, що Постачальник здійснює постачання електричної енергії Споживачу з моменту припинення постачання електричної енергії Споживачу діючим електропостачальником у випадках, зазначених у пункті 3.2. цієї глави.
Постачальник забезпечує гарантоване та безперервне постачання електричної енергії Споживачу протягом всього строку постачання, у разі: банкрутства, ліквідації попереднього елекропостачальника; закінчення строку дії ліцензії, призупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; невиконання або неналежного виконання попереднім електропостачальником вимог правил ринку, правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; необрання споживачем нового електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником, а також в інших випадках, передбачених ПРРЕЕ (пункт 3.2. глави 3 Договору).
Для забезпечення безперервного надання послуг з постачання електричної енергії Споживачу, Постачальник зобов`язується здійснювати своєчасну закупівлю електричної енергії в обсягах, що надаються Споживачем за 15 днів до початку розрахункового періоду та за належних умов забезпечать задоволення попиту на споживання електричної енергії Споживачем (пункт 4.1. глави 4 Договору).
Згідно з пунктом 5.8. глави 5 Договору - розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.
Оплата виставленого Постачальником рахунку за цим Договором має бути здійснена Споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання Споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції (пункт 5.10. Договору).
У пункті 5.11. Договору зафіксовано, якщо Споживач не здійснив оплату за цим Договором в строк, передбачений Додатком № 1 до Договору (комерційна пропозиція), Постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії Споживачу у порядку, встановленому ПРРЕЕ. У разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, Постачальник має право вимагати сплати пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати за цим Договором. Споживач має сплатити за вимогою Постачальника пеню у розмірі, яка зазначається в комерційній пропозиції.
Пунктом 13-1 Договору унормовано, що цей Договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між Сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не можу перевищувати 90 календарних днів.
У разі внесення Постачальником, в установленому чинним законодавством порядку, змін до змісту Типового договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», затвердженого Регулятором, Сторони погоджуються з такими змінами у цьому Договорі (пункт 13-2 Договору).
У змісті Комерційної пропозиції № 3 від 07.06.2019 (далі - Комерційна пропозиція) для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії» (Додаток №1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»), яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, зазначено, що ціна на електричну енергію формується згідно Порядку формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії», затвердженого постановою НКРЕКП від 05.10.2018 № 1179 (пункт 1.1.).
У пункті 4.2. Комерційної пропозиції визначено, що остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється Споживачем на підставі виставленого Постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої Споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою Споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ.
Рахунки вважаються отриманими Споживачем належним чином у разі їх направлення особистим врученням (нарочним) або із застосуванням послуг пошти на адресу Споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та/або на адресу, надану ОС Постачальнику. 
Датою отримання таких рахунків буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача на рахунку або супровідному листі, та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується (у разі направлення поштою рекомендованим або цінним листом). 
У разі направлення рахунків електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення Постачальником відповідного електронного повідомлення (лист, факс та інше) (пункт 4.3. Комерційної пропозиції).
За правилами пункту 4.4. Комерційної пропозиції Акт купівлі-продажу електричної енергії складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії Споживачам, отриманих від ОС. Після завершення розрахункового періоду та отримання даних від ОС Постачальник надсилає на адресу електронної пошти Споживача скановану версію Акту купівлі-продажу, підписаного зі свого боку.
Споживач в триденний термін після отримання сканованої версії Акту купівлі-продажу зі свого боку підписує його та направляє скановану версію Акту купівлі-продажу на адресу електронної пошти Постачальника.
Оригінал Акту купівлі-продажу у двох примірниках надсилається поштою на поштову адресу Споживача.
Підписаний з боку Споживача один екземпляр оригіналу Акту купівлі-продажу в триденний термін повертається на поштову адресу Постачальника.
У разі наявності зауважень до Акту купівлі-продажу, Споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності. Уповноважені особи Постачальника та Споживача терміново проводять переговори з метою усунення розбіжностей, при цьому Споживач або Постачальник залучають ОС для врегулювання спірного питання. У разі якщо Сторони не дійшли згоди у вирішенні суперечки, Споживач вирішує спірне питання в порядку, що визначений Кодексом комерційного обліку електричної енергії та іншими актами законодавства, що регулюють зазначені спірні відносини.
До усунення розбіжностей Сторони керуються даними, що зазначені в Акті купівлі-продажу, з подальшим коригуванням даних після врегулювання розбіжностей.
У разі неповернення Споживачем підписаного зі свого боку одного екземпляру оригіналу Акту купівлі-продажу у встановлені строки або його не підписання з боку Споживача у встановлений термін, документ вважається узгодженим та підтвердженим Споживачем та приймається Постачальником як узгоджений.
За внесення передбачених умовами Договору платежів з порушенням термінів, визначених даною комерційною пропозицією, Постачальник на підставі п. 6.1 Комерційної пропозиції має право нарахувати Споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Споживач зобов`язується сплатити пеню на підставі рахунку Постачальника.
Як визначено у п.7.4 Споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу Постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.
У пункті 14-1 Комерційної пропозиції керуючись статтею 259 ЦК України міститься домовленість щодо встановлення в цьому Договорі збільшеного строку позовної давності: строк загальної позовної давності щодо вимог про стягнення боргу тривалістю п`ять років; строк спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій (штраф, пеня) тривалістю п`ять років.
02.01.2020 листом за № 01/3/01/3/20 ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» повідомило ДПЗД «Укрінтеренерго» про переведення відповідача на постачання електричної енергії до позивача, як постачальника «останньої надії». Згідно з яким відповідача віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник «останньої надії» з 01.01.2020 року. У зазначеному повідомленні міститься інформація щодо відповідача - адреса споживача: 03058, м. Київ, Солом`янський район, вул. Голего Миколи (раніше Лебедєва-Кумача), 5, оф. 1-а; телефон споживача:380442287754; електрона пошта споживача: GTServis@ukr.net.
Згідно Звіту оператора системи - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадкам вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго» Споживачем - ТОВ «Житлосервіс» фактично спожито електричної енергії: за січень 2020 - 62461 кВт/год; лютий 2020 - 8155 кВт/год; березень 2020 - 1 302 кВт/год.
Постачальником «останньої надії» - ДПЗД «Укрінтеренерго» відповідно до інформації ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» щодо корисного відпуску електричної енергії ТОВ «Житлосервіс» складено та підписано:
-Акт №003396 купівлі-продажу електричної енергії за розрахунковий період січень 2020 від 31.01.2020, яким визначено, що обсяг споживання електричної енергії - 62461 кВт/год на загальну суму 179 328,53 грн;
-Акт №003456 купівлі-продажу електричної енергії за розрахунковий період лютий 2020 від 29.02.2020, яким визначено, що обсяг споживання електричної енергії - 8155 кВт/год на загальну суму 26 090,94 грн;
- Акт № 003529 купівлі-продажу електричної енергії за розрахунковий період березень 2020 від 31.03.2020, яким визначено, що обсяг споживання електричної енергії - 
3 794,27 грн. 
Згідно означених актів позивачем виставлені рахунки №000032657059/08/О01/08145 від 10.02.2020, №000032657059/08/О02/08333 від 10.03.2020, №000030708792/04/О03/08485 від 08.04.2020.
Акти купівлі-продажу електричної енергії та виставлені на їх підставі рахунки про оплату містять посилання на Договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».
Акти та відповідні рахунки направлені на адресу відповідача органами поштового зв`язку, на підтвердження чого суду надані копії поштових конвертів з повідомленням про вручення поштового відправлення, в яких зазначений перелік вкладень. 
Згідно повідомлень відправлення документів здійснювалось 12.02.2020, 09.04.2020, та 11.03.2020 відповідно. Поштові відправлення були вручені відповідачу 14.02.2020, 12.03.2020, 13.04.2020.
Позивачем проведено корегування обсягів спожитої електроенергії у сторону збільшення та складено корегувальний акт №62682 від 30.06.2025 до акту №003529 від 31.03.2020, яким визначено, що обсяг споживання електричної енергії - 7 813 кВт/год, на загальну суму 22 768,55 грн, на підставі чого виставлено рахунок №000030708792/08/К03/71394 від 14.07.2025. Зазначений акт та рахунок разом з листом № 44/10-2943/ПОН від 22.07.2025 надіслано на електронну адресу відповідача 28.07.2025.
Як стверджує позивач, корегування відбулось на підставі протоколу балансової комісії №5 від 30.06.2025 - за результатами у бухгалтерському обліку підприємства відображено результат розгляду спору, за наслідками вирішення якого прийнято рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 у справі №910/9063/22 за позовом ПрАТ «НЕК «Укренерго» до ДПЗД «Укрінтеренерго», яке залишено без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025.
Претензія-вимога за № 44/10-000869 від 23.03.2020 щодо оплати заборгованості постачальнику «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго» за спожиту електричну енергію в сумі 205419,47 грн за період січень-лютий 2020 направлена ТОВ «Житлосервіс» органами поштового зв`язку 30.03.2020, вручена відповідачу 01.04.2020, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення. До вказаної претензії додані примірники Актів купівлі-продажу електричної енергії та рахунків. Відповідь на претензію відсутня.
Крім того, відповідачу електронною поштою надіслана вимога № 44/11-011653 від 13.11.2025 про сплату боргу за спожиту електроенергію на суму 228 188,02 грн та штрафних санкцій. Відповідь на вимогу відсутня.
Як стверджує позивач, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором та не оплатив спожиту електричну енергію в сукупному розмірі 228188,02грн, внаслідок чого утворилась заборгованість в загальній сумі за період з січня по березень 2020, несплата якої й стала підставою для звернення з позовом до суду про її стягнення.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду
Перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, поданих поясненнях, дослідивши надані в порядку статті 74 ГПК України письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у справі, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, зважаючи на таке.
Здійснюючи правосуддя, у відповідності до положень статті 5 ГПК України господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.
Приписами частини першої статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наявність інтересу означає, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб. 
Законодавець у частині першій статті 4 ГПК України встановив, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Реалізуючи своє право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. 
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (статті 19 Конституції України).
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків у відповідності до частини другої статті 11 ЦК України є, зокрема, договори та інші правочини.
Положеннями статей 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Виходячи з викладених обставин, надавши правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, суд визнає, що предметом позову є матеріально-правова вимога ДПЗД «Укрінтеренерго» про стягнення заборгованості за Договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», який за своїм змістом та правовою природою є договором постачання електричної енергії.
Положеннями частини першої статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (частина друга статті 714 ЦК України).
Відносини суб`єктів господарювання, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам, врегульовані нормами Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 №2019-VІІІ (далі - Закон №2019-VІІІ), положеннями Кодексу системи передачі, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 14.03.2018 № 309, Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), а також безпосередньо умовами Договору.
Частиною першою статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про постачання електричної енергії споживачу.
Відповідно до закріпленого в частині першій статті 1 Закону визначення термінів: електрична енергія - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу (пункт 26); постачання електричної енергії - продаж, включаючи перепродаж, електричної енергії (пункт 68); постачальник «останньої надії» - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу (пункт 66); споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання (пункт 84).
Постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку (частини перша, друга, шоста статті 56 цього Закону).
Суд акцентує, що ДПЗД «Укрінтеренерго» за розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1023-р від 12.12.2018 на ринку електричної енергії виконує функції постачальника «останньої надії».
За змістом частин першої, другої статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» Постачальник «останньої надії» надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: 1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; 2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або припинення дії ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; 3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; 4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; 5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку. Визначення постачальника «останньої надії» здійснюється рішенням Кабінету Міністрів України за результатами конкурсу, проведеного у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Постачальник «останньої надії» зобов`язаний постачати електричну енергію споживачам за ціною, що формується ним відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, та включає, зокрема, ціну купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії, ціну (тариф) на послуги постачальника «останньої надії» та ціну (тариф) на послуги оператора системи передачі. Постачальник «останньої надії» зобов`язаний повідомляти споживача на своєму веб-сайті або через медіа про зміни тарифів (цін) у строки, визначені порядком формування ціни, за якою здійснює постачання електричної енергії споживачам постачальник «останньої надії». Споживачі постачальника «останньої надії» оплачують послуги з передачі та розподілу електричної енергії оператору системи передачі та оператору системи розподілу згідно з умовами укладених договорів про надання відповідних послуг. 
Для забезпечення постачання електричної енергії споживачам постачальник «останньої надії» здійснює купівлю-продаж електричної енергії на ринку електричної енергії за вільними цінами. Методика (порядок) розрахунку ціни електричної енергії, що застосовується постачальником «останньої надії» при формуванні ціни постачання електричної енергії споживачам, затверджується Регулятором (абзаци перший, другий частини п`ятої статті 64 цього Закону).
Відповідно до частини шостої статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» Постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник «останньої надії» оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.
Договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу (частина восьма статті 64 цього Закону).
Згідно з частинами першою, другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, кріт тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (частина п`ята статті 633 ЦК України).
За визначенням, наведеним у частині першій статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У відповідності до пункту 1.2.9. глави 1.2 розділу І Правил роздрібного ринку електричної енергії постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», зміст якого визначається постачальником «останньої надії» на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (додаток № 7 до цих Правил), є публічним договором приєднання та вважається укладеним у визначених законодавством України та цими Правилами випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».
Типовий договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», затверджений постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, в редакції від 27.12.2018, порядок приєднання до умов договору та Комерційні пропозиції до договору ДПЗД «Укрінтеренерго», в установленому законом порядку розміщені на офіційному веб-сайті Постачальника у мережі Інтернет, що свідчить про повідомлення споживача про умови постачання електричної енергії шляхом оприлюднення зазначеної інформації (частина одинадцята статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», пункт 3.4.1. глави 3.4. ПРРЕЕ).
Матеріали справи не містять заяви-приєднання відповідача до умов публічного Типового Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» у спірних періодах. Однак представленими позивачем документальними доказами підтверджено факт споживання електричної енергії ТОВ «Житлосервіс» від постачальника «останньої надії» - ДПЗД «Укрінтеренерго», що свідчить про приєднання Споживача до публічного договору постачання електричної енергії від постачальника «останньої надії» та виникнення між його Сторонами зобов`язальних правовідносин, в яких позивач виступає в якості Постачальника «останньої надії», а відповідач - в якості Споживача. 
Докази укладення відповідачем у спірний період договору з іншим постачальником суду не надані. Даний Договір не розірваний та в судовому порядку недійсним не визнаний. В матеріалах справи докази його припинення відсутні.
За правилами частин 7,8,10 Закону України «Про ринок електричної енергії» електропостачальник, неспроможний постачати електричну енергію, має повідомити про дату припинення постачання електричної енергії постачальника «останньої надії», споживачів, Регулятора, оператора системи передачі та оператора системи розподілу.
Постачальник «останньої надії» здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Порядок заміни електропостачальника на постачальника «останньої надії» визначається правилами роздрібного ринку.
Положеннями пункту 6.2.2. глави 6.2. ПРРЕЕ у редакції, чинній під час дії спірних правовідносин, визначено, що у разі банкрутства, ліквідації, завершення строку дії або анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії попереднього електропостачальника, а також у разі припинення його участі на ринку електричної енергії, електропостачальник повинен невідкладно (протягом 1 робочого дня) повідомити про це споживача (споживачів), відповідного (відповідних) оператора (операторів) системи та постачальника «останньої надії», на території діяльності якого знаходиться такий споживач (такі споживачі), із зазначенням дати, з якої такий електропостачальник припинить здійснювати постачання електричної енергії споживачу (споживачам).
Переведення споживачів такого електропостачальника та споживачів електропостачальника, який неспроможний здійснювати купівлю електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на організованих сегментах ринку, до постачальника «останньої надії» здійснюється адміністратором комерційного обліку шляхом внесення в одноденний строк записів до реєстру точок комерційного обліку електропостачальника щодо постачальника «останньої надії» та відповідних споживачів, яким він почав здійснювати постачання електричної енергії, у порядку, визначеному Правилами ринку, та одночасного повідомлення операторів системи.
Приписами статей 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно з частиною першою статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Положеннями статей 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 73 ГПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що кожна зі сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (постанови від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).
Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (висновки алгоритму розгляду спорів викладено у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17 та від 26.05.2022 у справі № 910/17717/20). 
Суд виходить з того, що позивач, як особа, яка вважає, що її право порушено, самостійно визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги, а також надав усі докази, які він хотів або прагнув надати.
Відповідно до п.5 ч.3 ст.46 Закону України «Про ринок електричної енергії», Оператор системи розподілу зобов`язаний при застосуванні процедур зміни/заміни електропостачальника надавати новому електропостачальнику інформацію про споживачів, приєднаних до його системи розподілу, яким здійснював продаж попередній електропостачальник, в обсягах та порядку, визначених Регулятором. 
Відповідно до положень пункту 10 ПРРЕЕ та згідно з Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затвердженим постановою НКРЕКП від 28.12.2018 № 2118, ОСР щомісяця надає постачальнику «останньої надії» звіти щодо фактичного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (надалі - Звіти), на підставі яких постачальник «останньої надії» визначає обсяг спожитої електричної енергії кожним споживачем.
З матеріалів справи встановлено, що інформація про обсяги поставленої (переданої) електричної енергії постачальником «останньої надії» - ДПЗД «Укрінтеренерго» отримана позивачем від Приватного Акціонерного товариства «ДТЕК Київськіелектромережі», який діяв як Оператор системи розподілу. При цьому, обсяг спожитої ТОВ «Житлосервіс» електричної енергії, зазначений у вказаних Актах, відповідає представленим ОСР. Доказів протилежного суду не надано.
Постачальником «останньої надії» в розрахункові календарні місяці 2020 року оформлені Акти купівлі-продажу електричної енергії та на їх підставі виставлені Споживачу відповідні Рахунки: Акт №003396 від 31.01.2020 (за січень 2020 року): обсяг спожитої електричної енергії - 62461 кВт/год, на суму 179 328,53 грн; Акт № 003456 від 29.02.2020 (за лютий 2020 року): обсяг спожитої електричної енергії - 8155 кВт/год, на суму 26 090,94 грн; Акт № 003529 від 31.03.2020 (за березень 2020 року): обсяг спожитої електричної енергії - 1 302 кВт/год, на суму 3 794,27 грн; корегувальний акт №62682 від 30.06.2025 до акту №003529 (за березень 2020) від 31.03.2020 на обсяг споживання електричної енергії - 7 813 кВ/год, на суму 22 768,55 грн. 
Згідно наданого позивачем Розрахунку заборгованість за спожиту електричну енергію ТОВ «Житлосервіс» станом на 03.04.2026 становить 228188,02 грн
Наведені позивачем дані у помісячному розрахунку вартості послуг з постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» не спростовані відповідачем будь-якими належними та допустимими доказами при розгляді справи. 
Визначений позивачем розмір заборгованості відповідає обсягу реально спожитої відповідачем електричної енергії та тарифу за послуги з її постачання. Належні підстави для здійснення корегування доведені позивачем. 
Вказані Акти купівлі-продажу електричної енергії та Рахунки на оплату ДПЗД «Укрінтеренерго» направлені ТОВ "Житлосервіс" на адресу для листування: 03058, м.Київ, вул.Лебедєва-Кумача (вул. Миколи Голего), буд. 5, оф. 1-А із застосуванням послуг пошти. За даними поштових повідомлень Акт №003396 від 31.01.2020 і Рахунок № 000032657059/08/О01/08145 надіслано 12.02.2020, Акт № 003456 від 29.02.2020 і Рахунок №000032657059/08/О02/08333 надіслано 09.04.2020, Акт № 003529 і Рахунок №000030708792/04/О03/08485 надіслано 11.03.2020, Корегувальний акт №62682 та корегувальний рахунок №000030708792/08/К03/71394 надіслано 28.07.2025 електронною поштою. Всі наведені рекомендовані відправлення отримані представником ТОВ «Житлосервіс» 14.02.2020, 12.03.2020, 13.04.2020 особисто, коригувальний акт та рахунок доставлено - електронною поштою 28.07.2025.
Про наявність зауважень щодо обсягу вказаного в зазначених Актах обсягу поставленої електричної енергії Споживач Постачальника не повідомив, тому вони обґрунтовано прийняті постачальником «останньої надії» як узгоджені.
З огляду на наведене суд вважає, що факт здійснення постачання електричної енергії відповідачу у відповідні періоди 2020 року в обсягах, зазначених в Актах, є доведеним належними і допустимими доказами у справі.
Приписами пункту 3 частини першої статті 57 Закону України «Про ринок електричної енергії» електропостачальники мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів. Такому праву електропостачальника кореспондується обов`язок споживача сплачувати за отриману електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (пункт 1 частини третьої статті 58 цього Закону).
З огляду на те, що в тексті рахунків відсутня конкретна дата їх оплати, однак міститься застереження щодо її здійснення протягом п`яти банківських днів, що відповідає приписам п.5.10 Договору, при цьому, судом встановлені дати отримання рахунків відповідачем, останній мав сплатити відповідні суми 21.02.2020, 19.03.2020, 21.04.2020 (з урахуванням того, що на 19.04.2020 припадав Великдень, тому 20.04.2020 був вихідним днем), 04.08.2025, але докази оплати наданої послуги в матеріалах справи відсутні.
Суд акцентує, що строк оплати поставленої теплової енергії згідно умов договору не залежить від підписання відповідачем відповідних актів, зобов`язання обумовлено виключно фактом споживання послуги.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Відповідачем не надані докази, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем у спірний період.
Враховуючи викладені обставини, що мають юридичне значення, надавши оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов висновку про доведення факту порушення відповідачем умов правочину щодо виконання зобов`язань з належної оплати поставленої позивачем електричної енергії, внаслідок чого наявна заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту електричну енергію у спірному періоді становить 228188,02грн й підлягає стягненню у судовому порядку.
Загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення визначені положеннями статті 625 ЦК України: «Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У Комерційній пропозиції № 3 від 07.06.2019 (пункт 7.4.) визначено, що Споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу Постачальника зобов`язаний сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення; є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17).
У постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.
Вимога сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанови Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 905/1791/21 та від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
За невиконання відповідачем умов Договору про надання послуг з постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання з оплати вартості спожитої електричної енергії у розмірі 137848,11 грн. Зокрема, у наданому суду розрахунку ДПЗД «Укрінтеренерго» визначило розмір інфляційних втрат за періоди заборгованості: березень 2020 - березень 2026 на заборгованість за лютий 2020, квітень 2020- березень 2026 на заборгованість за березень 2020, травень 2020 - березень 2026 на заборгованість за квітень 2020.
Судом перевірено наданий позивачем розрахунок та встановлено, що він є вірним, здійсненим з урахуванням суми заборгованості та періоду прострочення, а також є арифметично правильним, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Передбачене в частині другій статті 625 ЦК України правило нарахування трьох процентів річних від простроченої суми за прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора застосовується лише, якщо інше не встановлено законом або договором, що допускає існування іншої норми закону, що регулює відповідні правовідносини, або іншого положення договору, який регулює конкретні договірні відносини сторін, що виконує функцію спеціальної норми по відношенню до загальної норми.
Тому положення частини другої статті 625 ЦК України є диспозитивними, оскільки законом або договором може бути встановлений інший розмір процентів річних від простроченої суми. За загальним правилом, договір є універсальним регулятором правових відносин і його положення є обов`язковими для виконання сторонами. 
Відповідач, приєднавшись до Договору про надання послуг з постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», погодився з умовами Типового договору, затверджено постановою НКРЕКП, в тому числі, визначеним розміром (15%) річних. 
При цьому, суду зазначає, що ПОН не має права відмовити Споживачу, у якого, як у даному випадку, відсутній інший Постачальник, в укладанні договору, у тому числі, у разі укладання договору з підприємствами у складному фінансовому становищі, ризик несплати коштів якого є високим. Відповідно встановлений означеним договором рівень відсотків річних має на меті одночасно стимулювання Споживача до погашення заборгованості й переходу до звичайного ринкового Постачальника та компенсування фінансових втрат ПОН. Означені кошти мають для такого Постачальника цільовий характер використання та спрямовуються на забезпечення безперебійного функціонування енергосистеми. 
Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача за порушення грошового зобов`язання за договором 15% річних у загальному розмірі 192709,57грн та надано відповідний розрахунок: на заборгованість 179 328,53грн за січень 2020 за період з 22.02.2020 по 31.03.2026; на заборгованість 26 090,94грн за лютий 2020 за період з 19.03.2020 по 31.03.2026; на заборгованість 3 794,27грн за березень за період з 17.04.2020 по 31.03.2026; на заборгованість 18 974,28грн за березень за період з 05.08.2025 по 31.03.2026.
Судом за допомогою програми «Калькулятор підрахунку штрафів» Інформаційно-правові системи ЛІГА:ЗАКОН перевірено наданий позивачем розрахунок та встановлено, що він є з урахуванням встановленої судом дати початку прострочення невірним. Зокрема, за підрахунком суду на заборгованість 179 328,53грн позивач має право нараховувати 15% річних за період з 22.02.2020 по 31.03.2026,що складає 164 206,62 грн, на заборгованість 26 090,94грн - за період з 20.03.2020 по 31.03.2026,що складає 23 602,11 грн, на заборгованість 3 794,27грн - за період з 22.04.2020 по 31.03.2026,що складає 3 381,02 грн, на заборгованість 18 974,28грн - за період 05.08.2025 по 31.03.2026,що складає 1 863,64 грн. Загальна суму 193053,39грн. Оскільки у відповідності до приписів ч.2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, позовні вимоги задовольняються в цій частині у повному обсязі.
Дослідивши встановлені конкретні обставини справи, що мають юридичне значення, враховуючи ступінь, характер та правові наслідки правопорушення та правову природу процентів річних, суд, за відсутності заяви відповідача про це, керуючись положеннями статті 551 ЦК України, не вбачає підстав для зменшення їх розміру.
За правилами статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притримання, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Неустойкою (штрафом, пенею), як визначено в частині першій статті 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частини третя статті 549 ЦК України).
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконання або неналежним виконанням зобов`язання (частина перша статті 550 ЦК України).
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22).
Якщо предметом неустойки є грошова сума її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).
Нормами статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
В пункті 5.11. Договору передбачено право Постачальника вимагати сплати пені у розмірі, яка зазначається в комерційній пропозиції, у разі порушення Споживачем строків оплати. При цьому, положеннями чинної Комерційної пропозиції № 3 від 07.06.2019 в розділі «Розмір пені» (пункт 6.1.) визначено, що за внесення платежів, передбачених умовами Договору, з порушенням термінів, визначених даною комерційною пропозицією, Постачальник має право нарахувати Споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (НБУ) від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Споживач зобов`язується сплатити пеню на підставі рахунку та/або вимоги (претензії) Постачальника.
За наслідком невиконання відповідачем грошових зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» позивачем заявлена вимога про стягнення пені у розмірі 29 089,77грн. У Розрахунку ДПЗД «Укрінтеренерго» зазначило періоди заборгованості та розмір пені: на заборгованість 179 328,53грн за період з 22.02.2020 по 21.02.2021, на заборгованість 26 090,94грн за період з 19.03.2020 по 19.03.2021, на заборгованість 3 794,27грн за період з 17.04.2020 по 17.04.2021. Всього в сумі 29 089,77грн
Судом перевірено наданий розрахунок заявленої суми пені та встановлено, що позивачем невірно визначений початок періоду нарахування виходячи з встановленого судом строку виконання зобов`язання. Суд вважає, що правомірним є нарахування на заборгованість 179 328,53грн за період з 22.02.2020 по 21.02.2021 в розмірі 25 114,37 грн, на заборгованість 26 090,94грн за період з 20.03.2020 по 19.03.2021 в розмірі 3 474,23 грн, на заборгованість 3 794,27грн за період з 22.04.2020 по 17.04.2021 в розмірі 476,42грн. Розрахунок здійснено за допомогою програми «Калькулятор підрахунку штрафів» Інформаційно-правові системи ЛІГА:ЗАКОН. Сукупний розмір пені складає 29065,02грн.
Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, що діяв на час нарахування пені, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
02.04.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)», ухвалений Верховною Радою України 30.03.2020. 
Зазначеним Законом розділ IX «Прикінцеві положення» Господарського кодексу України доповнено п.7 такого змісту: « 7. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Закон набрав чинності з 02.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. N 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. N 1236» продовжено на всій території України дію карантину пов`язаного з поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 до 30.06.2023.
Таким чином, на період дії карантину шестимісячний строк нарахування штрафних санкцій, який встановлено ч.6 ст.232 ГК України, продовжено до закінчення такого періоду.
Розглядаючи питання щодо можливості зменшення за ініціативою суду розміру пені суд виходить з наступного.
Приписами частини третьої статті 551 ЦК України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Верховний Суд у постанові від 30 березня 2021 року у справі № 902/538/18 сформував правовий висновок щодо можливості у відповідності до частини третьої статті 551 ЦК України, частини першої статті 233 ГК України зменшення розміру неустойки з власної ініціативи суду.
Загальні засади цивільного законодавства регламентовані положеннями статті 3 ЦК України, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 6 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
Принцип розумності як фундаментальна оціночна категорія у цивільному праві означає дії особи з урахуванням інтересів іншої сторони, їх відповідність загальноприйнятим нормам, стандартам та правилам ділового обороту, передбачення наслідків своєї поведінки.
Господарський суд акцентує, що законодавство не містить переліку підстав для зменшення пені. Між тим, відповідно до усталеної практики Великої палати Верховного Суду (постанова від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24, від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22, від 18 березня 2020 у справі № 902/417/18), Верховного Суду (постанова від 16.03.2021 у справі № 922/266/20), вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій і визначення конкретного розміру такого зменшення належить до дискреційних повноважень суду. Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України, має забезпечити баланс інтересів боржника і кредитора, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначити конкретні обставини справи, як-то: наявність значного перевищення розміру пені перед розміром збитків, ступінь вини боржника та причини невиконання ним зобов`язання, майновий стан сторін, дії чи бездіяльність кредитора, що мають юридичне значення, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу.
Разом з цим суд повинен врахувати, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Подібні висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22 вказала на те, що, враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, як випливає з правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20, є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).
Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Як вказувалось судом вище, у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Строк воєнного стану неодноразово продовжувався та дії й на цей час.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв?язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що затверджений наказом Міністерства розвитку
громад та територій України № 376 від 28.02.2025, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786, м.Маріуполь, де зареєстровано відповідача, віднесений з 21.05.2022 до тимчасово окупованої території України.
Також суд приймає до уваги, що у даній справі встановлена заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію з січня 2020 року по березень 2020 року у сумі 228188,02грн.
Матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності позивача, та/або доказів настання негативних наслідків та понесення ним збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору.
Суд звертає увагу на позицію Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», яке, незважаючи на систематичне невиконання ТОВ «Житлосервіс» умов Договору з оплати вартості спожитої електричної енергії від постачальника «останньої надії» та наявність первісної заборгованості, про що позивачу стало відомо відповідно у лютому - квітні 2020 року, звернувся з позовом до суду тільки 06.04.2026.
Суд в цьому сенсі бере до уваги, що пеня не є основною заборгованістю і, відповідно, при зменшенні її розміру кредитор не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу, 15% річних та інфляційних втрат у повному обсязі. 
З урахуванням викладеного у сукупності, враховуючи дискреційність наданих суду повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, суд вважає справедливим, доцільним, обґрунтованим, таким, що цілком відповідає принципу верховенства права висновок щодо зменшення розміру пені до 30% від заявленої суми пені, до 8719,51грн.
Проаналізувавши встановлені обставини, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв?язку, господарський суд, враховуючи наведені положення цивільного законодавства та визначені процесуальним законом стандарти доказування, дійшов висновку про часткове задоволення заявленого позову та стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 228188,02грн, 15% річних у розмірі 192709,57грн, інфляційні втрати у розмірі 137848,11грн, пеню у сумі 8719,51грн, у задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення пені слід відмовити.

Розподіл судових витрат
Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи.
Судовий збір, відповідно статті 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За приписами ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Разом з тим, у разі, коли господарський суд зменшує розмір неустойки (пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.
Судовий збір, який сплачений за позовними вимогами, що є задоволеними, та сплачений за позовними вимогами, у яких відмовлено внаслідок зменшення розміру штрафу відшкодовується з відповідача на користь позивача, а саме, в сумі 7053,73грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76 - 79, 86, 91, 123, 129, 236 - 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс" 
про стягнення 587835,47грн, що складається з заборгованості за електричну енергію у розмірі 228188,02грн, 15% річних у розмірі 192709,57грн, пені у сумі 29 089,77грн, інфляційних втрат у розмірі 137848,11грн задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс" (адреса місцезнаходження: 87515, Донецька обл., м.Маріуполь, буд. 42, кім.3,; адреса для листування: 03058, м.Київ, вул. Миколи Голего, буд.5, оф. 1-А; ідентифікаційний код 32657059) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (адреса місцезнаходження: 04080, м.Київ, вул.Кирилівська, буд. 85, ідентифікаційний код 19480600) заборгованість за електричну енергію у розмірі 228188,02грн, 15% річних у розмірі 192709,57грн, інфляційні втрати у розмірі 137848,11грн, пеню у сумі 8719,51грн, судовий збір в сумі 7053,73грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Вступну та резолютивну частини рішення суду проголошено в судовому засіданні 02.07.2026.
Повний текст рішення суду підписано 10.07.2026.
Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова