Справа № 297/1861/26

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2026 року  м. Берегове 

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:
головуючого судді        ОСОБА_1 , 
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегове кримінальне провадження, внесеному в ЄРДР №12026071060000229 від 29 травня 2026 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , обвинувачується у тому, що 29.05.2026, о 00 год 30 хв в пункт пропуску «Лужанка» на виїзд з України прибув ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надав на паспортний контроль працівнику прикордонної служби старшому лейтенанту ОСОБА_6 паспорт громадянина України та під час перевірки за базою даних прикордонної служби «Ризик» було виявлено, що останній порушив абз. 13 п. 2.1 «Правил перетинання кордону громадянами України» затверджених Постановою КМУ №57 від 27.01.1995 року тобто, повернувся пізніше особи, яку супроводжував. 
У цей час, о 00 год 34 хв 29.05.2026 року у ОСОБА_5 виник умисел щодо надання службовій особі старшому зміни прикордонних нарядів старшому лейтенанту ОСОБА_6 неправомірної вигоди, з метою безперешкодного перетину державного кордону України.
З цією метою, ОСОБА_5 , 29.05.2026 року, перебуваючи в службовому кабінеті № 12 пункту пропуску «Лужанка», що знаходиться за адресою с. Астей, вул. Дружби Народів, 108, Берегівського району, Закарпатської області, усвідомлюючи, що начальник групи прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б)  ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , є службовою особою представником влади - працівником правоохоронного органу, у службові обов`язки якої входить організація та здійснення охорони державного кордону та прикордонного контролю в пункті пропуску через державний кордон, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, за сприяння у безперешкодному перетині державного кордону на виїзд з України в Угорщину громадянин ОСОБА_5 під час проходження прикордонного контролю біля 00 годин 35 хвилин запропонував і надав ОСОБА_6 неправомірну вигоду в розмірі 500 євро, що згідно курсу НБУ становило 25 718 гривень, які поклав на стіл начальника групи прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) старшого лейтенанта ОСОБА_6 .
Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що 29.05.2026 року перебуваючи в пункті пропуску «Лужанка», з метою безперешкодного перетину державного кордону України, запропонував і надав прикордоннику500 євро, які поклав на його стіл. Щиро кається, обіцяв подібного більше не вчиняти. 
Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений та прокурор не оспорюють обставини справи та судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, тому суд за їх згодою відповідно до частин 3 і 4 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням обставин, які його характеризують. 
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_5 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій. 
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінальних проваджень, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості  ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, тобто у пропозиції службовій особі надати їй неправомірну вигоду, а так само у наданні такої вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує чи надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади.
Суд, обираючи покарання, керуючись нормами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття.
Згідно ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання.
Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості правопорушення. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому  ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК відносяться до категорії не тяжкого злочину. Також, суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав, бажає виправити свою протиправну поведінку, щиро розкаюється, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, одружений.
Отже, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують/обтяжують покарання, відомості, що характеризують особистість обвинуваченого, суд вважає, що є підстави для призначення  ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 369 КК України у вигляді штрафу передбаченому санкцією статті.
Призначення  ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
Суд вважає, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.
Ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2026 року – скасувати. 
Згідно ч. 2 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація застосовується за обвинувальним вироком суду.
У відповідності до ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення.
Вирішуючи долю речових доказів у вигляді грошових коштів в сумі десять купюр номіналом 50 Євро із наступними серійними номерами: SE3860482789, WA6639843736, WB5861336508, SC4953946827, WB4748075577, UC5538143971, UG9128681358, WA7184770723, EC5433731855, UC5538143971, на загальну суму 500 Євро, які стали предметом кримінального правопорушення, підлягають спеціальної конфіскації в дохід держави в порядку ст.ст. 96-1, 96-2 КК України.
Долю речових доказів вирішити в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Підстави застосування заходів кримінально-виховного характеру щодо юридичної особи у даному кримінальному провадженні відсутні.
Викривач у кримінальному провадженні відсутній.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 03.06.2026 року – скасувати. 
Речові докази:
- десять купюр номіналом 50 Євро із наступними серійними номерами: SE3860482789, WA6639843736, WB5861336508, SC4953946827, WB4748075577, UC5538143971, UG9128681358, WA7184770723, EC5433731855, UC5538143971, на загальну суму 500 Євро - конфіскувати в дохід держави в порядку ст.ст. 96-1, 96-2 КК України.
- оптичний носій інформації - DVD-R диск з записами з нагрудної камери працівника ДПСУ та внутрішньої камери відеоспостереження на яких збережено відеозапис пропозиції дачі хабаря - зберігати в матеріалах кримінального провадження;
- паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який упакований до спеціального пакету НПУ №ICR00182032 та паперового конверта НПУ СУ – повернути ОСОБА_5 , як власнику. 
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя	  	ОСОБА_7