ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 359/6267/25

провадження № 61-2750св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Пилипчуком Юрієм Геннадійовичем, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2025 року у складі судді Чирки С. С. та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В.,Музичко С. Г., Сушко Л. П., 

ВСТАНОВИВ: 

1. Описова частина 

Короткий зміст вимог заяви

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі -  ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі -  ІНФОРМАЦІЯ_4 ), Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - ГУ ПФУ в Житомирській області), про встановлення факту перебування на утриманні.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , були позбавлені відносно останніх батьківських прав, у зв`язку із чим діти проживали у своєї бабусі - ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 народила сина - ОСОБА_7 , який є рідним братом ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_3 померла, а ІНФОРМАЦІЯ_9 помер ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 , він як її рідний брат, відповідно до рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 14 вересня 2015 року № 480 встановив опіку над дитиною-сиротою ОСОБА_7 та був призначений його опікуном. Опікунство над малолітнім ОСОБА_7 було оформлено на нього у зв`язку із тим, що рідні брати малолітньої дитини були неповнолітніми та не могли стати опікунами.

Заявник вказував, що розуміючи важливість спільного проживання та спілкування між собою рідних братів, він передав ОСОБА_7 на виховання ОСОБА_6 (бабусі) та старшим братам: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 піклувався про свого брата - ОСОБА_7 , його моральний, інтелектуальний, культурний та духовний розвиток.

17 листопада 2021 року ОСОБА_5 був прийнятий на військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_10 , а з 24 лютого 2022 року вибув в район виконання завдань та безпосередньо брав участь в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України. 

Під час проходження військової служби ОСОБА_5 постійно та систематично надсилав грошові кошти своєму старшому брату - ОСОБА_4 для подальшої їх передачі на утримання молодшого брата - ОСОБА_7 . Крім того, ОСОБА_5 надсилав грошові кошти його донькам: , які, у свою чергу, також передавали кошти на утримання ОСОБА_7 .

Посилався на те, що з початку проходження військової служби (17 листопада 2021 року) ОСОБА_5 надавав грошові кошти для утримання молодшого брата - ОСОБА_7 . При цьому лише грошове забезпечення ОСОБА_5 було доходом, за який утримувався ОСОБА_7 

06 березня 2024 року на адресу ОСОБА_4 надійшло сповіщення сім`ї від 06 березня 2024 року № 112, яким було повідомлено про те, що солдат ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 в Комунальному підприємстві (далі - КП) «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І. І. Мечникова» м. Дніпра внаслідок отриманого поранення в районі населеного пункту Катеринівка Донецької області в результаті бойових дій під час захисту Батьківщини.

Встановлення факту перебування малолітнього ОСОБА_7 на утриманні брата - ОСОБА_5  необхідне для отримання відповідних пільг та соціальних гарантій як члена сім`ї - утриманця загиблого військовослужбовця, зокрема, пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та одноразової грошової допомоги.

Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просив суд встановити факт перебування малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , на утриманні свого брата - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 внаслідок ушкоджень, отриманих під час безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що заявник не довів належними та допустимими доказами перебування малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , на утриманні брата - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Суди зазначили, що надані заявником банківські документи на підтвердження факту перерахування грошових коштів не є безспірним підтвердженням факту надання ОСОБА_5 матеріальної допомоги малолітньому ОСОБА_7 , яка була постійним і основним джерелом засобів для його існування, а також доказів проживання разом із ним однією сім`єю, зокрема, доказів наявності між ними взаємних прав та обов`язків, ведення із загиблим братом спільного господарства, наявності спільних витрат, участі у витратах з утримання житла у цей період тощо. Факт перерахування грошових коштів ОСОБА_5 на рахунки інших осіб не свідчить про те, що їх цільовим призначенням було саме утримання ОСОБА_7 , а платежі, які ОСОБА_5 здійснював ОСОБА_7 у 2022-2023 роках свідчать про їх періодичність, а не систематичний характер.

Суди застосували положення Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Сімейного кодексу України (далі - СК України), Законів України: «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Пилипчук Ю. Г., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2025 року, постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та рух справи

У березні 2026 року касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Пилипчуком Ю. Г., надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України.

У квітні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 липня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Пилипчуком Ю. Г., мотивована тим, що оскаржувані судові рішення не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягають скасуванню. Вважає, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про відмову у задоволенні заяви  ОСОБА_1 .

Посилається на те, що ОСОБА_1 надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що під час проходження військової служби та до дня смерті ОСОБА_5 систематично надавав брату - ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_12 , допомогу, яка була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування. Грошові кошти на утримання молодшого брата, ОСОБА_5 надсилав ОСОБА_4 ,  ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Вказує, що з 17 листопада 2021 року ОСОБА_5 не мав можливості проживати разом зі своїм меншим братом, оскільки постійно проходив військову службу, проте малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , перебував на його утриманні. Без встановлення у судовому порядку факту перебування його на утриманні померлого брата, ОСОБА_7 позбавлений можливості отримати від держави відповідні пільги та соціальні гарантії як член сім`ї - утриманець загиблого військовослужбовця., зокрема, пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та одноразової грошової допомоги.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень представник ОСОБА_1 - адвокат Пилипчук Ю. Г. вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Доводи особи, яка подала додаткові пояснення

У травні 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пилипчук Ю. Г., подав до Верховного Суду додаткові пояснення, в яких підтвердив доводи, викладені у касаційній сказі.

Ураховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 41-43 постанови від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20), у пунктах 20-22 постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (провадження № 14-31цс22), колегія суддів залишає без розгляду подані представником ОСОБА_1 - адвокатом Пилипчуком Ю. Г., додаткові пояснення, оскільки такі процесуальні документи не передбачені нормами ЦПК України на стадії касаційного провадження, а по суті є штучним поданням доповнень до касаційної скарги, поза межами визначеного процесуального строку.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Батьками ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 , є  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14 квітня 1998 року народження (а. с. 14).

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарсько-Волинського районного управління юстиції Житомирської області повторно 31 січня 2013 року, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 16).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданим Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повторно 07 жовтня 2024 року, батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , є  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарсько-Волинського районного управління юстиції Житомирської області повторно 09 липня 2015 року (а. с. 20).

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданим виконавчим комітетом Новоборівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області 12 жовтня 2016 року (а. с. 21).

Розпорядженням голови Володимиро-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 07 липня 2015 року № 133 малолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ,надано статус дитини-сироти (а. с. 23).

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 14 вересня 2015 року № 480 «Про встановлення опіки над дитиною-сиротою ОСОБА_7 та призначення опікуна» призначено опікуна над малолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , який має соціально-правовий статус дитини-сироти, рідного дядька по матері - громадянина  ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 24-25).

ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданим виконавчим комітетом Новоборівської селищної ради Житомирського району Житомирської області 11 березня 2024 року (а. с. 37).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_7 № 104 від 11 квітня 2024 року солдата ОСОБА_5 ( НОМЕР_8 ), стрільця-зенітника 2 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, ВОС-104916А, який брав участь у бойових діях та помер ІНФОРМАЦІЯ_11 внаслідок поранень отриманих під час захисту Батьківщини у лікарні в стаціонарі КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені I. I. Мечникова Дніпропетровської обласної ради» м. Дніпра від ушкодження внаслідок бойових дій, дифузної травми головного мозку, гострої серцево-судинної недостатності, з 06 березня 2024 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю, а з продовольчого забезпечення - з вечері 01 березня 2024 року . Документи направлено до ІНФОРМАЦІЯ_13 . Смерть так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а. с. 32-33).

На підтвердження факту перебування малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , на утриманні свого брата -  ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , заявник надав інформацію по картці/рахунку ОСОБА_4 , відкритому в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), відповідно до якої останньомубули перераховані кошти від ОСОБА_5 за період з 04 квітня 2022 року до 24 квітня 2023 року у загальному розмірі 291 200 грн (а. с. 39-40).

Згідно з довідкою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рахунок ОСОБА_9 за період з 31 грудня 2022 року до 27 вересня 2023 року  ОСОБА_5 перерахував грошові кошти у загальному розмірі 77 500 грн (а. с. 41).

Відповідно до виписок по картці ОСОБА_8 , відкритої в АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_5 11 червня 2023 року та 27 грудня 2023 року перерахував їй грошові кошти у розмірі у загальному розмірі 21 507,04 грн (а. с. 42, 43).

У судовому засіданні суду першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_4 , який повідомив, що малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , проживає з ОСОБА_1 і перебуває на утриманні. ОСОБА_5 загинув, а до цього направляв грошові кошти ОСОБА_1 для брата - ОСОБА_10 .

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кожен окремо повідомили, що ОСОБА_5 направляв їм грошові кошти і вони їх передавали для ОСОБА_10 .

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Пилипчуком Ю. Г., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження, визначений главами 1 і 6 розділу ІV ЦПК України.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною сьомою статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (див.: постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).

Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом, тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Найбільш важливі з точки зору суспільного буття особи юридичні факти, які підлягають визнанню в судовому порядку, визначені у частині першій статті 315 ЦПК України.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Щодо інших юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, то їх може бути встановлено в судовому порядку, за умов, передбачених частиною другою статті 315 ЦПК України - якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 та від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.

При розгляді цивільних справ суди встановлюють факти, що мають юридичне значення, передбачені частиною першою статті 315 ЦПК України або інші факти, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в порядку окремого провадження, якщо встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне (див.: пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25)).

У справі, яка переглядається Верховним Судом, предметом розгляду в цій справі є встановлення фактуперебування ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , на утриманні свого брата (військовослужбовця), який загинув при виконанні обов`язків військової служби з метою отримання права на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно із цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до частини другої статті 16 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби (1); смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби (2); загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві (3) та інших випадках.

Право на вказану одноразову грошову допомогу регламентовано також пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції станом на час загибелі військовослужбовця) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Згідно із частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частини четвертої вказаної статті 3 СК України права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Про необхідність встановлення вказаних обставин як обов`язкової умови для визнання осіб членами сім`ї зазначено, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 (провадження № 61-8512св20) зазначено, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Отже, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Подібний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про встановлення факту перебування свого підопічного - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , на утриманні його брата - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, забезпечивши повний і всебічний розгляд справи, дослідивши та оцінивши всі наявні у справі докази, у тому числі, показання свідків, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявник не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту надання ОСОБА_5 малолітньому брату матеріальної допомоги, яка була б для нього постійним і основним джерелом існування у відповідний період, а доводи касаційної скарги не спростовують таких висновків судів попередніх інстанцій.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначали, що надані заявником банківські виписки про перерахування ОСОБА_5 грошових коштів на рахунки інших осіб не свідчить про те, що цільовим призначенням таких коштів було саме утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Верховний Суд ураховує, що відповідно до копії рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 14 вересня 2015 року № 480 «Про встановлення опіки над дитиною-сиротою ОСОБА_7 та призначення опікуна» над ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , встановлено опіку та призначено ОСОБА_1  його опікуном, а тому обов`язок по утриманню ОСОБА_7 має забезпечувати його опікун, а допомога, яку ОСОБА_7 отримував від брата, був для нього додатковою підтримкою, а не єдиним або основним джерелом засобів існування.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про неврахування наявних у матеріалах справи доказів та показань свідків, оскільки вважає, що суди попередніх інстанцій встановили обставини справи на підставі оцінених доказів у їх сукупності та у достатньому обсязі для правильного її вирішення і ухвалення законних судових рішень.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судами, що в силу положень статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки судами попередніх інстанцій належно досліджено всі зібрані у справі докази та надано їм правильну правову оцінку, отже, спір вирішено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Пилипчуком Юрієм Геннадійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: | І. Ю. Гулейков   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   В. В. Шипович