ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2026 року м.Дніпро Справа № 908/1511/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Кощеєва І.М., Чередко А.Є., 
при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Маркова В.Є. (власні засоби); 
інші учасники не з`явились; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Аграрний Союз Запоріжжя” на рішення  Господарського суду Запорізької області від 04.12.2025 (суддя Педорич С.І., повний текст якого підписаний 08.12.2025) у справі № 908/1511/25
за позовом: Акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний Банк” м. Київ
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “Аграрний Союз Запоріжжя” смт. Кам`янка (до перейменування – смт. Більмак), Пологівський р-н, Запорізька область
до відповідача-2: ОСОБА_1 смт. Кам`янка (до перейменування – смт. Більмак), Пологівський р-н, Запорізька обл.
до відповідача-3:  ОСОБА_2 смт. Кам`янка (до перейменування – смт. Більмак), Пологівський р-н, Запорізька обл.
про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:
22.05.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК” (скорочене найменування – АТ “ПУМБ”) до відповідачів – Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ” (скорочене найменування – ТОВ “АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ”), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за Договором про надання банківської послуги – кредитної лінії №МБ-ZAP-ГЛ-8050/КЛ4 від 08.07.2021, укладеним в межах Генерального договору про надання банківських послуг №МБ-ZAP-ГЛ-8050 від 08.04.2020, Договором поруки №МБ-ZAP-П-8050/2 від 08.04.2020 та Договором поруки №МБ-ZAP-П-8050/3 від 08.04.2020, станом на 22.04.2025 (включно) у розмірі 4 973 448,75 грн, з яких: заборгованість за простроченою основною сумою кредиту 3 504 400,00 грн; заборгованість за простроченими процентами за користуванням кредитом - 1 469 048,75 грн. Судові витрати у справі в розмірі 59 681,39 грн просить покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням позичальником (відповідачем-1) зобов`язань за Генеральним договором про надання банківських послуг №МБ-ZAP-ГЛ-8050 від 08.04.2020 та Додаткової угоди №2 від 22.02.2022 до договору про надання банківської послуги-кредитної лінії №МБ-ZAP-ГЛ-8050/КЛ4 від 08.07.2021 в частині повного та своєчасного погашення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту та заборгованість по процентам за користування кредитом на загальну суму 4 973 448 грн 75 коп., та невиконанням відповідачами-2, 3 (поручителями) умов договорів поруки №МБ-ZAP-П-8050/2 від 08.04.2020 та №МБ-ZAP-П-8050/3 від 08.04.2020 (в редакції Додаткових угод №1 від 08.07.2021).

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.12.2025 у справі № 908/1511/25 позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ” смт. Кам`янка (до перейменування – смт. Більмак), Пологівський р-н, Запорізька область, ОСОБА_1 смт. Кам`янка (до перейменування – смт. Більмак), Пологівський р-н, Запорізька обл., ОСОБА_2 смт. Кам`янка (до перейменування – смт. Більмак), Пологівський р-н, Запорізька обл. на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК” м.Київ суму 4 187 263,21 грн заборгованості за договором про надання банківської послуги – кредитної лінії № МБ-ZAP-ГЛ-8050/КЛ4 від 08.07.2021, укладеним в межах генерального договору про надання банківських послуг №МБ-ZAP-ГЛ-8050 від 08.04.2020, договором поруки №МБ-ZAP-П-8050/2 від 08.04.2020 та договором поруки №МБ-ZAP-П-8050/3 від 08.04.2020, з яких: 3 504 400,00 грн заборгованість за простроченою основною сумою кредиту та 682863,21 грн заборгованість за простроченими процентами за користуванням кредитом. .
У частині стягнення процентів у розмірі 786 185,54 грн – відмовлено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ” смт. Кам`янка (до перейменування – смт. Більмак), Пологівський р-н, Запорізька область на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК” м. Київ суму 16 748,59 грн витрат зі сплати судового збору. 
Стягнуто з ОСОБА_1 смт. Кам`янка (до перейменування – смт. Більмак), Пологівський р-н, Запорізька обл. на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК” м. Київ суму 16 748,59 грн витрат зі сплати судового збору. 
Стягнуто з ОСОБА_2 смт. Кам`янка (до перейменування – смт. Більмак), Пологівський р-н, Запорізька обл. на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК” м. Київ суму 16748,59 грн витрат зі сплати судового збору. 

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ”, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтуванні апеляційної скарги посилається на те, що:
- оскільки заборгованість за тілом кредиту та процентам виникла вже після настання для відповідачів форс-мажорних обставин, зважаючи на доведеність наявності форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажором та неможливістю виконати свої зобов`язання позичальником, вважає, що строк виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ» перед Банком за Генеральним договором в частині сплати кредитних коштів та процентів продовжився на період дії обставин непереборної сили. Суд першої інстанції не надав оцінки доказам наявності настання форс-мажорних обставин, які були надані Відповідачем, у їх сукупності. Натомість суд звернув увагу лише на сертифікат №2300-251607 Запорізької торгово-промисловою палатою 01.09.2025 про форс-мажорні обставини, та дійшов висновку про те, що обставини, які він підтверджує не впливають на обов`язок відповідачів сплачувати за зобов`язаннями перед Банком;
- вважає, що позивач передчасно звернувся до суду з даним позовом, оскільки на час звернення з позовом строк виконання зазначених договірних зобов`язань не вважається простроченим, так як обставини непереборної сили виникли до закінчення строку дії договору кредитної лінії та не припинили існування по цей час, що свідчить про відсутність порушення позичальником зобов`язань за Генеральним договором, а також відповідно й зобов`язань відповідача-2 та відповідача-3 як поручителів;
- вважає, що судом першої інстанції безпідставно не задоволено подане 03.12.2025 представником ТОВ «АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ» клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та зупинення провадження у справі (Вх.№ документу 24454/08-08/25 від 04.12.2025). Зокрема, Суд першої інстанції не взяв до уваги аргументи представника Відповідача 1 про те, що у разі потенційного задоволення Господарським судом міста Києва позову ТОВ «АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ» у справі №910/14293/25 про визнання незаконним та скасування рішення AT «ПУМБ» про відмову у застосуванні мораторію, він буде вважатися таким, що застосований з дня отримання кредитором заяви позичальника, позбавивши тим самим сторони ефективного способу захисту прав. При цьому, апелянт стверджує, що суд першої інстанції був зобов`язаний зупинити провадження у справі, так як обставини, встановлені судом по справі № 910/14293/25, матимуть преюдиційне значення для розгляду справи №908/1511/25, а тому існувала об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/14293/25.

Позивач у відзиві просить залишити рішення Господарського суду Запорізької області від 04.12.2025 у справі №908/1511/25 - без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Аграрний Союз Запоріжжя” - без задоволення. Зауважує, що обставини, на які посилається заявник апеляційної скарги як форс-мажорні, не є доведеними з його боку, і не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань. Наголошує, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань, в той час, як предмет позову взагалі не містить вимог щодо відповідальності Відповідачів.
вважає за потрібне зазначити, що зв`язку з наявністю заборгованості за іншим Договором про надання банківської послуги кредитної лінії № МБ-ZAP-ГЛ-8050/КЛ3 від 19.02.2021, який також був укладений в межах Генерального договору про надання банківських послуг № МБ-ZAP-ГЛ-8050 від 08.04.2020, АТ «ПУМБ» 28.12.2022 звертався до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з Позичальника ТОВ «Аграрний Союз Запоріжжя» та поручителів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Господарським судом Запорізької області 15.05.2023 ухвалено рішення по справі №908/2827/22, яким позовну заяву задоволено та вирішено: стягнути із відповідачів на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за простроченою основною сумою кредиту в розмірі 860 451,08 гривень. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.11.2023 у справі №908/2827/22 зазначене вище рішення господарського суду залишено без змін. Таким чином, вже існує рішення суду, яке набуло законної сили, і під час якого розглядалися аналогічні обставини. Зазначені судові рішення містяться в матеріалах даної справи.
Стверджує, що застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту на підставі Закону України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування фінансового лізингу у період дії воєнного стану» можливе як за рішенням банка, так і за рішенням суду, на будь-якій стадії від початку розгляду справи до примусового виконання судового рішення. При цьому, судом першої інстанції надано належну оцінку тій обставині, що сам лише факт подання заяви, або подання позову про оскарження рішення в задоволенні цієї заяви, не є автоматичною підставою для застосування мораторію для правовідносин, які розглядаються у цій справі, і не є підставою для звільнення ТОВ «Аграрний союз Запоріжжя» від стягнення заборгованості.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Кощеєв І.М., Чередко А.Є.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 12.01.2026 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Запорізької області і відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
22.01.2026 матеріали справи №908/1511/25 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2026 (суддя – доповідач Іванов О.Г.) відмовлено у задоволенні клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору; апеляційну скаргу залишено без руху через неподання доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі (визначена сума оплати 89 522,10 грн.). Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (10 днів з моменту отримання ухвали суду).
Вказану ухвалу апелянтом отримано 26.01.2026 о 20:50 годині, що підтверджується довідкою суду про доставку процесуального документу до електронного кабінету апелянта в ЄСІТС. Відтак, в розумінні ч.6 ст.242 ГПК України ухвала вважається врученою 27.01.2026.
Отже, недоліки мали бути усуненні у строк до 06.02.2026 (включно). 
03.02.2026 до суду від скаржника через підсистему "Електронний суд" надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано квитанцію до платіжної інструкції №1.510131557.1 від 30.01.2026 про оплату 89522,10 грн. Відповідна заява надійшла до суду також засобами поштового зв`язку 04.02.2026.
Ухвалою від 05.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Аграрний Союз Запоріжжя” на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.12.2025 у справі № 908/1511/25; розгляд справи призначено на 25.06.2026; сторонам встановлений строк для подачі відзиву, заяв, клопотань. 
06.02.2026 відповідну ухвалу для відповідачів (2 та 3) в порядку ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» розміщено на офіційному вебпорталі судової влади України.
13.02.2026 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
13.02.2026 до суду від представника позивача Маркової В.Є. надійшли клопотання:
- про долучення її до участі у справі як представника і надання доступу до матеріалів справи в електронному вигляді;
- про участь у судових засідання в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.
25.06.2026 до суду від представника апелянта адвоката Бондар Ю.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано терміновим викликом для супроводу слідчих дій Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Чернігівській області у кримінальному провадженні №12025270000000440 від 14.04.2025 за ознаками ч. 4 ст. 190 КК України, в якому вона представляє інтереси Благодійної організації «Благодійний фонд «Разом для України», у зв`язку з чим не зможе брати участь у судовому засіданні.
Розглянувши у судовому засіданні 25.06.2026 зазначене клопотання протокольною ухвалою відмовлено у його задоволенні.
Відповідно до ч. 11, 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Як слідує з клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Аграрний Союз Запоріжжя” адвоката Бондар Ю.М., вона повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, та єдиною підставою для відкладення розгляду справи зазначає – участь у слідчих діях. Проте, будь-яких доказів на підтвердження своєї заяви не надала. 
При цьому, апелянт є юридичною особою і в порядку ч.3 ст.56 ГПК України має право діяти в суді через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через іншого представника.
У судовому засіданні 25.06.2026 головуючий суддя доповів матеріали справи і доводи апеляційної скарги, які заперечив представник позивача.
25.06.2026 в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи. 
Між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ “ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК” (надалі – Банк, Кредитор, АТ “ПУМБ”) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ” (надалі – Відповідач-1, Позичальник, ТОВ “АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ”) був укладений генеральний договір про надання банківських послуг №МБ-ZAP-ГЛ-8050 від 08.04.2020 із змінами та доповненнями до нього:
- додатковою угодою №1 від 20.08.2020, додатковою угодою №2 від 19.02.2021, додатковою угодою №3 від 08.07.2021;
- договором про надання банківської послуги-кредитної лінії №МБ-ZAP-ГЛ-8050/КЛ4 від 08.07.2021, укладеним у зв`язку з отриманням клієнтом права на участь у державній програмі (надалі – Кредитний договір);
- додатковою угодою №1 від 21.12.2021 до договору про надання банківської послуги-кредитної лінії №МБ-ZAP-ГЛ-8050/КЛ4 від 08.07.2021;
- додатковою угодою №2 від 22.02.2022 до договору про надання банківської послуги-кредитної лінії №МБ-ZAP-ГЛ-8050/КЛ4 від 08.07.2021 (все разом надалі – Генеральний договір).
Пунктом 2.1. Генерального договору (в редакції договору, із змінами, внесеними додатковою угодою №3 від 08.07.2021) встановлено, що термін “ПРАВИЛА” використовуються в цьому договорі в наступному значенні: ПРАВИЛА БАНКІВСЬКИХ ПОСЛУГ ЗА АКТИВНИМИ БАНКІВСЬКИМИ ОПЕРАЦІЯМИ КОРПОРАТИВНИХ КЛІЄНТІВ МАЛОГО БІЗНЕСУ, що розміщуються на інтернет-сайті Банку (за електронною адресою: https://www.pumb.ua/, далі за текстом – Правила).
Згідно п.4.4 первісної редакції Генерального договору (та п.2.4. ПРАВИЛ) Банк має право в будь-який час вносити зміни до Правил, повідомляючи про це Клієнта, як передбачено умовами Правил. Про наявність актуальних змін до Правил (остання редакція набула чинності з 03.03.2025) Відповідачу-1 було повідомлено засобами системи “Клієнт-Банк” 25.02.2025.
Згідно п. 2.2. Генерального договору (в редакції договору, із змінами, внесеними додатковою угодою №3 від 08.07.2021) та п. 3.1. Правил, Банк надає Клієнту банківські послуги, а Клієнт приймає Банківські послуги та зобов`язується належним чином виконувати зобов`язання, що встановлені в цьому договорі, Правилах та Договорах про надання Банківських послуг, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату Банківських послуг.
Генеральним договором про надання банківських послуг встановлюються: Генеральний ліміт – максимальна сума усіх Банківських послуг, допустима для надання Клієнту, дата закінчення строку дії Генерального ліміту та максимальна процентна ставка.
Згідно п.1.1. Генерального договору в редакції додаткової угоди №2 від 22.02.2022 до договору про надання банківської послуги-кредитної лінії №МБ-ZAP-ГЛ-8050/КЛ4 від 08.07.2021 – датою припинення чинності ліміту банківської послуги є 27 лютого 2024 року.
Згідно з п.1.1. Генерального договору в редакції додаткової угоди №2 від 22.02.2022 до договору про надання банківської послуги-кредитної лінії №МБ-ZAP-ГЛ-8050/КЛ4 від 08.07.2021 процентна ставка за користування кредитом є змінюваною та визначається за формулою: UIRD3 + 6%, де:
UIRD3 - визначається Банком на строк 3 місяці, в розмірі середньоарифметичного значення UIRD3 за період з 01 по 14 число останнього місяця попереднього (звітного) кварталу та переглядається Банком щоквартально шляхом встановлення значення Базової процентної ставки 01 січня, 01 квітня, 01 липня, 01 жовтня кожного року користування Банківською послугою (про що Клієнту надсилається Повідомлення у порядку, передбаченому Правилами), за умови що Клієнт має право на Державну підтримку. У разі, якщо зазначені дати припадають на вихідний, святковий або інший неробочий день, відповідна зміна відбувається у наступний за вказаними датами банківський день.
Розмір процентної ставки на прострочену заборгованість дорівнює Базовій процентній ставці.
При дотриманні Клієнтом умов Програми Клієнт сплачує проценти за користування кредитом у розмірі Компенсаційної процентної ставки. При недотриманні Клієнтом умов договору Клієнт сплачує проценти у розмірі Базової процентної ставки.
Сума компенсації, що підлягає сплаті Фондом за кредитом, розраховується як різниця між сумою нарахованих Банком процентів за Базовою процентною ставкою, та сумою нарахованих Банком процентів за Компенсаційною процентною ставкою.
Згідно з п. 1.2.3. Кредитного договору Клієнт при недотриманні умов Договору сплачує проценти у розмірі Базової процентної ставки. Згідно п. 1.2.4. Кредитного договору компенсація процентів надається за умови, що строк існування простроченої заборгованості зі сплати кредиту та/або частини нарахованих процентів за кредитом у розрахунковому періоді не перевищував 15 календарних днів.
Відповідно до пп.11.2.11. п.11.2 ст.11 Правил у випадку прострочення погашення заборгованості за Банківською послугою (зокрема, у разі закінчення строку надання Банківської послуги (настання Дати припинення чинності Ліміту Банківської послуги)) Клієнт сплачує проценти за неправомірне користування коштами у розмірі, що дорівнює Розміру процентної ставки на прострочену заборгованість, визначеному Договором про надання банківської послуги, які нараховуються за кожний календарний день прострочення на суму заборгованості, строк погашення якої настав, з дати виникнення заборгованості до дати її погашення. Порядок нарахування та сплати аналогічний порядку для процентів на строкову заборгованість.
У забезпечення виконання Боржником зобов`язань за Генеральним договором між Банком та поручителями:
1) ОСОБА_1 (надалі за текстом – Відповідач-2, Поручитель) був укладений договір поруки №МБ-ZAP-П-8050/2 від 08.04.2020 із змінами і доповненнями до нього: додатковою угодою №1 від 08.07.2021 (надалі разом – Договір поруки),
2) ОСОБА_2 (надалі за текстом – Відповідач-3, Поручитель) був укладений договір поруки №МБ-ZAP-П-8050/3 від 08.04.2020 із змінами і доповненнями до нього: додатковою угодою №1 від 08.07.2021 (надалі разом – Договір поруки),
згідно з якими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поручилися перед Банком за виконання ТОВ “АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ” зобов`язань, передбачених Генеральним договором.
Відповідно до пункту 3.1.2. Договорів поруки (в редакції додаткових угод №1 від 08.07.2021) обидва поручителі зобов`язалися протягом дії Договорів поруки самостійно отримувати від Боржника інформацію та здійснювати контроль щодо своєчасності виконання Боржником основного зобов`язання.
Пунктом 2.1 ст. 2 Договорів поруки (в редакції додаткових угод №1 від 08.07.2021) передбачено, що в разі порушення зобов`язання Боржником (у тому числі невиконання та/або неналежного виконання боржником зобов`язання у строки, визначені договор(ами), з якого(их) випливає зобов`язання), Поручитель зобов`язаний в перший день порушення Боржником зобов`язання (або певної його частини), виконати таке зобов`язання (або певну його частину), незалежно від факту направлення йому кредитором відповідної вимоги. При цьому Кредитор не зобов`язаний підтверджувати будь-яким чином факт порушення зобов`язання Боржником.
Банк належним чином виконав свої обов`язки за Генеральним договором та Правилами, надавши ТОВ “АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ” грошові кошти у вигляді поновлюваної кредитної лінії у рамках ліміту, встановленого п.1.1. Генерального договору в редакції додаткової угоди №2 від 22.02.2022 до договору про надання банківської послуги-кредитної лінії №МБ-ZAP-ГЛ-8050/КЛ4 від 08.07.2021 в розмірі 3 504 400,00 гривень (три мільйони п`ятсот чотири тисячі чотириста гривень 00 копійок).
Надання грошових коштів Відповідачу-1 підтверджується платіжними інструкціями: №TR.50705084.97714.25014 від 12.07.2021, №TR.50705084.73636.24354 13.07.2021, №TR.50705084.41896.24354 від 15.07.2021, №TR.50705084.89188.24354, від 16.07.2021, №TR.50705084.70615.18906 від 20.07.2021, №TR.50705084.76480.18906 від 23.07.2021, №TR.50705084.95837.25563 від 26.07.2021, №TR.50705084.64640.24354 від 27.07.2021, №TR.50705084.58335.18906 від 28.07.2021, №TR.50705084.37047.24354 від 29.07.2021, №TR.50705084.63152.25563 від 29.07.2021, №TR.50705084.53382.25563 від 30.07.2021, №TR.50705084.43695.25014 від 06.08.2021, №TR.50705084.63512.18906 від 12.08.2021, а також виписками по рахунках.
Відповідач-1 – ТОВ “АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ”, перестав виконувати належним чином свої зобов`язання за Генеральним договором: з 27.01.2023 не сплачує основну суму кредиту, а з 27.03.2023 має прострочену заборгованість за процентами за користування кредитом.
У встановлений Генеральним договором строк 27 лютого 2024 року Позичальником не був виконаний обов`язок щодо повернення кредиту та сплати процентів. Починаючи з 28.02.2024, заборгованість з повернення кредиту є простроченою у повному обсязі.
Внаслідок невиконання зобов`язань за Генеральним договором заборгованість Відповідача-1 – ТОВ “АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ”, перед АТ “ПУМБ” за основною сумою кредиту за Договором про надання банківської послуги – кредитної лінії №МБ-ZAP-ГЛ-8050/КЛ4 від 08.07.2021, укладеним в межах Генерального договору про надання банківських послуг №МБ-ZAP-ГЛ-8050 від 08.04.2020, за розрахунком позивача, станом на 22.04.2025 (включно), склала 3 504 400,00 гривень.
Проценти, нараховані до 26.01.2023 включно, сплачені в повному обсязі.
У зв`язку з виникненням простроченої заборгованості, починаючи з 27.02.2023 Позичальник має сплачувати проценти за Базовою процентною ставкою.
Сума нарахованих Позивачем та несплачених Клієнтом процентів за Генеральним договором та Договором про надання банківської послуги-кредитної лінії №МБ-ZAP-ГЛ-8050/КЛ4 від 08.07.2021 з усіма змінами і доповненнями: станом на 22.04.2025 (включно) склала 1 469 048,75 гривень.
Ураховуючи наявну заборгованість за кредитним договором, Позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.
Доказів погашення суми позову Відповідач-1 на час розгляду справи суду не надав.
Доказів виконання Відповідачами-2, 3 свого договірного зобов`язання за Договорами поруки матеріали справи не містять.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належним доказами доведено надання кредитних коштів, в свою чергу, Відповідачем-1 не надано доказів в обґрунтування відсутності заборгованості за Кредитним договором у розмірі 3 504 400,00 грн перед Банком, що є підставою для задоволення позову в цій частині. 
Суд першої інстанції при цьому, не взяв до уваги доводів відповідачів-1,2 про наявність форс-мажорних обставин, оскільки за нормами ст.617 ЦК України та ст.218 ГК України передбачена можливість звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань, втім, не від виконання основного зобов`язання. При цьому, позивачем не застосовано до відповідачів відповідальності за порушення умов кредитного договору. 
При вирішенні питання про період нарахування та стягнення процентів за користування кредитом, господарський суд, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 05.04.2023 у справі у справі № 910/4518/16, виснував, що оскільки строк повернення кредиту настав 27.02.2024, то нарахування процентів після 27.02.2024 є безпідставним. При цьому, загальна сума нарахованих процентів після 27.02.2024 становить 786 185,54 грн., за таких умов, суд дійшов висновку про безпідставність стягнення заборгованості по процентах у сумі 786 185,54 грн, нарахованих після з 27.02.2024, у зв`язку з чим, позовні вимоги позивача про стягнення з Відповідача-1 суми заборгованості по процентах підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 682 863,21 грн.
Крім того, судом встановлено, що в забезпечення виконання Боржником зобов`язань за Генеральним договором, між Банком та поручителями:
1) ОСОБА_1 укладено договір поруки № МБ-ZAP-П-8050/2 від 08.04.2020 із змінами і доповненнями до нього: додатковою угодою №1 від 08.07.2021 (надалі разом – Договір поруки),
2) ОСОБА_2 укладено договір поруки №МБ-ZAP-П-8050/3 від 08.04.2020 із змінами і доповненнями до нього: додатковою угодою №1 від 08.07.2021.
Отже, з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором боржника за основним зобов`язанням і поручителем кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.
Судом першої інстанції не встановлено жодної з підстав для припинення дії договорів поруки №МБ-ZAP-П-8050/2 від 08.04.2020 та № МБ-ZAP-П-8050/3 від 08.04.2020, визначених ст. 559 ЦК України. З урахуванням чого, оскільки заборгованість за кредитом у розмірі 3 504 400,00 грн та відсотків у розмірі 682 863,21 грн станом на час ухвалення рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, тому позовна вимога про стягнення з Відповідачів 1, 2, 3 солідарно є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів, в межах доводів і вимог апеляційної скарги, погоджується з рішенням суду першої інстанції, з урахуванням наступного. 
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України, що діяв на час виникнення спірних відносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, між Позивачем та Відповідачем-1 укладено: Генеральний договір про надання банківських послуг №МБ-ZAP-ГЛ-8050 від 08.04.2020 та договір про надання банківської послуги-кредитної лінії №МБ-ZAP-ГЛ-8050/КЛ4 від 08.07.2021, який є доповненням до Генерального договору, укладення яких Відповідачем-1 не заперечується.
Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином, та наддав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 3 504 400,00 гривень (три мільйони п`ятсот чотири тисячі чотириста гривень 00 копійок), що підтверджується платіжними інструкціями: №TR.50705084.97714.25014 від 12.07.2021, №TR.50705084.73636.24354 від 13.07.2021, №TR.50705084.41896.24354 від 15.07.2021, №TR.50705084.89188.24354 від 16.07.2021, №TR.50705084.70615.18906 від 20.07.2021, №TR.50705084.76480.18906 від 23.07.2021, №TR.50705084.95837.25563 від 26.07.2021, №TR.50705084.64640.24354 від 27.07.2021, №TR.50705084.58335.18906 від 28.07.2021, №TR.50705084.37047.24354 від 29.07.2021, №TR.50705084.63152.25563 від 29.07.2021, №TR.50705084.53382.25563 від 30.07.2021, №TR.50705084.43695.25014 від 06.08.2021, №TR.50705084.63512.18906 від 12.08.2021.
Згідно з п.1.1. Генерального договору в редакції додаткової угоди №2 від 22.02.2022 до договору про надання банківської послуги-кредитної лінії №МБ-ZAP-ГЛ-8050/КЛ4 від 08.07.2021 – строк повернення кредиту настав 27.02.2024.
Відповідачем-1 доказів в обґрунтування відсутності заборгованості за Кредитним договором у розмірі 3 504 400,00 грн перед Банком не надано, як не подано в матеріали справи доказів погашення цієї заборгованості, внаслідок чого задоволення позову в цій частині є обгрунтованим.
За розрахунком позивача заборгованість за простроченими процентами за користуванням кредитом становить 1 469 048,75 гривень і нарахована з 27.01.2023 до 22.04.2025.
Колегія суддів зауважує, що при вирішенні питання про період нарахування та стягнення процентів за користування кредитом існує стала правова позиція, наведена Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16.
Так, у п.п. 81, 87, 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Оскільки строк повернення кредиту настав 27.02.2024, то нарахування позивачем процентів після 27.02.2024 господарський суд обґрунтовано визнав безпідставним.
Тому, оскільки загальна сума нарахованих процентів після 27.02.2024 (закінчення строку кредитування) становить 786 185,54 грн. саме ця сума пред`явлена позивачем безпідставно. 
Звідси, позовні вимоги позивача про стягнення з Відповідача-1 суми заборгованості по процентах підставно задоволені частково, а саме на суму 682 863,21 грн.

Щодо солідарного обов`язку відповідачів.
Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Частинами першою, другою та третьою статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, в забезпечення виконання Боржником зобов`язань за Генеральним договором, між Банком та поручителями:
1) ОСОБА_1 укладено договір поруки № МБ-ZAP-П-8050/2 від 08.04.2020 із змінами і доповненнями до нього: додатковою угодою №1 від 08.07.2021 (надалі разом – Договір поруки),
2) ОСОБА_2 укладено договір поруки №МБ-ZAP-П-8050/3 від 08.04.2020 із змінами і доповненнями до нього: додатковою угодою №1 від 08.07.2021.
Відповідачами-2, 3 не надано заперечень щодо факту укладення між сторонами Договорів поруки.
Отже, з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором боржника за основним зобов`язанням і поручителем кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.
Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Жодної з підстав для припинення дії договорів поруки №МБ-ZAP-П-8050/2 від 08.04.2020 та № МБ-ZAP-П-8050/3 від 08.04.2020, визначених ст. 559 ЦК України, судом не встановлено.
Пунктом 2.1 ст. 2 Договорів поруки (в редакції додаткових угод №1 від 08.07.2021) передбачено, що в разі порушення зобов`язання Боржником (у тому числі невиконання та/або неналежного виконання боржником зобов`язання у строки, визначені договор(ами), з якого(их) випливає зобов`язання), Поручитель зобов`язаний в перший день порушення Боржником зобов`язання (або певної його частини), виконати таке зобов`язання (або певну його частину), незалежно від факту направлення йому кредитором відповідної вимоги. При цьому Кредитор не зобов`язаний підтверджувати будь-яким чином факт порушення зобов`язання Боржником.
З урахуванням наведеного, оскільки заборгованість за кредитом у розмірі 3 504 400,00 грн та відсотків у розмірі 682 863,21 грн станом на час ухвалення рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, тому суд першої інстанції підставно позовну вимогу про стягнення з Відповідачів 1, 2, 3 солідарно визнав обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги, що строк виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ» перед Банком за Генеральним договором в частині сплати кредитних коштів та процентів продовжився на період дії обставин непереборної сили і тому на час звернення позивача з даним позовом строк виконання договірних зобов`язань не вважається простроченим, так як обставини непереборної сили виникли до закінчення строку дії договору кредитної лінії та не припинили існування по цей час, що свідчить про відсутність порушення позичальником зобов`язань за Генеральним договором, а також, відповідно, й зобов`язань відповідача2 та відповідача-3, як поручителів, колегія суддів їх відхиляє, з урахуванням наступного.
Так, матеріалами справи підтверджено, що Відповідач ТОВ «АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ» перестав виконувати належним чином свої зобов`язання за Генеральним договором з 27.01.2023 (не сплачував основну суму кредиту), починаючи з 28.02.2024 заборгованість з повернення кредиту є простроченою у повному обсязі.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, який наразі триває.
На підтвердження існування обставин непереборної сили, Відповідачем до суду першої інстанції було надано: 
1. рішення Господарського суду Запорізької області від 12.08.2024 у справі №908/304/24 за позовом ТОВ «АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ» до держави Російської Федерації в особі Міністерства оборони Російської Федерації про відшкодування шкоди, яким Товариство визнано таким, що постраждало внаслідок військової агресії та вирішено стягнути на користь Товариства з російської федерації заподіяну шкоду; 
2. витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №12023041650000680 від 03.05.2023, за ознаками ч. 1 ст. 438 КК України, яке було відкрите за фактом пошкодження та руйнування майна ТОВ «Аграрний союз Запоріжжя» в результаті артобстрілів за адресою: Запорізька область, Більмацький район, смт. Більмак, вул. Таврійська, 127; 
3. Сертифікат №2300-251607 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий 01.09.2025 Запорізькою торгово-промисловою палатою, яким засвідчено настання форс-мажорних обставин.
За змістом частини другої статті 218 ГК України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (пункт 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
Частиною 1 статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила – це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.
Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності.
За загальним правилом ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (подібні за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16, на яку посилається скаржник).
У постанові Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 910/9226/23 сформульовано такі загальні висновки щодо застосування положень статті 617 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні":
"Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (аналогічний висновок викладено в пункті 38 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).
Разом з тим форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (схожий правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 в справі № 904/3886/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).
При цьому в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 зазначено, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
У постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 Верховний Суд виснував, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.
Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне виконання договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 07.06.2023 у справі № 906/540/22).
Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу".
Схожі за змістом правові висновки викладено також у постанові Верховного Суду від 25.06.2024 у справі № 904/4103/23.
Суд вважає за необхідне також зазначити, що у пунктах 75-77 постанови від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала таке:
"Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.
Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.
Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу".
Введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань та особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.
Як правильно наголосив суд першої інстанції форс-мажорні обставини можуть звільнити товариство тільки від відповідальності за невиконання зобов`язань за спірним договором, тобто від нарахування штрафів/пені, проте не звільняють від необхідності виконання основних зобов`язань, що обумовлені договором, законом або стягнутої за рішенням суду. При цьому, позивачем не застосовано до Відповідачів відповідальності за порушення умов Кредитного договору, а саме не стягується будь-яких штрафних санкцій.
Крім того, суд першої інстанції слушно звернув увагу на той факт, що Запорізькою торгово-промисловою палатою засвідчено неможливість забезпечення доступу представників Банку до предметів застави з метою перевірки їх стану; забезпечення схоронності та захисту предметів застави від посягань третіх осіб; утримання майна в належному робочому стані та не припускання погіршення стану предметів застави, що є несприятливими подіями в розумінні п. 3.1.3 Правил надання банківських послуг АТ «ПУМБ», що жодним чином не підтверджує неможливість виконати зобов`язання за кредитним договором, заборгованість за яким є предметом спору.
Отже, вказані доводи апелянта є неспроможними у відповідності із предметом спору, як і передчасності звернення із позовом.
З цього приводу колегія суддів зауважує, що за приписами ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частин 1,2 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до ч.2 статті 19 ГПК України, особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.
Апелянт (Позичальник), як і поручителі, не виконали своїх договірних зобов`язань перед АТ «ПУМБ», не поновили порушені ними права банка, факт чого, наявність заборгованості, та порушення умов кредитного договору встановлені оскаржуваним рішенням суду.
Таким чином, Позивачем АТ «ПУМБ» у відповідності до закону використано право на захист, своєчасно вжито всіх відповідних заходів з відновлення своїх порушених прав для захисту інтересів шляхом подання даного позову в рамках чинного законодавства.

Щодо доводів скарги про безпідставне не задоволення поданого 03.12.2025 представником ТОВ «АГРАРНИЙ СОЮЗ ЗАПОРІЖЖЯ» клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та зупинення провадження у справі, суд апеляційної інстанції їх відхиляє, з урахуванням наступного.
Так, Закон України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування фінансового лізингу у період дії воєнного стану» набрав чинності 10.08.2025, тобто під час розгляду даної справи в суді першої інстанції.
На підставі цього Закону, відповідач-1 вперше із заявою про застосування мораторію згідно вказаного Закону звернувся до Банку 29.08.2025, повторно заяву отримано Позивачем 10.10.2025.
Обидві заяви Позивачем розглянуто та надано аргументовані відповіді, якими відмовлено апелянту у застосуванні мораторію з причини відсутності у Заявах відповідних відомостей та не надання заявником відповідних підтверджуючих документів. 
ТОВ «Аграрний Союз Запоріжжя» оскаржив зазначену вище відмову банка у застосуванні мораторію, звернувшись до Господарського суду м. Києва з позовом у справі №910/14293/25.
Відповідно до пунктів 26-27 розділу "Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у разі застосування мораторію: позичальник звільняється від обов`язку сплати грошового зобов`язання за договором кредиту; зупиняється вчинення будь яких дій щодо примусового звернення стягнення на предмет застави, що забезпечує виконання зобов`язань за договором кредиту та щодо примусового стягнення заборгованості за договором кредиту з позичальника та особи, яка є поручителем; зупиняється нарахування грошового зобов`язання за договором кредиту; строк дії договору кредиту та договорів застави, іпотеки, поруки, укладених для забезпечення виконання зобов`язань за таким договором кредиту, продовжується на строк мораторію. 
Звідси, виходячи із вказаних норм законодавства, застосування мораторію можливе як за рішенням банка так і за рішенням суду на будь-якій стадії від початку розгляду справи до примусового виконання судового рішення.
Оскільки сам лише факт подання заяви або подання позову про оскарження рішення про відмову в задоволенні цієї заяви не є автоматичною підставою для застосування мораторію, факт наявності чи відсутності судового рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/14293/25 жодним чином не перешкоджав та не впливав на розгляд Господарським судом Запорізької області даної справи № 908/1511/25 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії, і не ставив результат її розгляду від залежність від рішення по мораторію.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого і мотивованого висновку, що наведені заявником обставини не впливають на правовідносини, які розглядаються у цій справі, у даному випадку відсутні обов`язкові підстав для зупинення провадження по справі №908/1511/25, внаслідок чого господарський суд підставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача-1.
Крім того, слід зазначити, що 11.02.2026 Господарським судом міста Києва ухвалено рішення у справі №910/14293/25, яким відмовлено у позові ТОВ «Аграрний Союз Запоріжжя» до АТ «ПУМБ» про визнання незаконним та скасування рішення про відмову у мораторії та застосування мораторію, яке наразі оскаржується.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 ГПК України.
За загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків місцевого господарського суду та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, на підставі ст. 129 ГПК України, покладаються на Скаржника.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 283 ГПК України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Аграрний Союз Запоріжжя” на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.12.2025 у справі № 908/1511/25 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 04.12.2025 у справі № 908/1511/25– залишити без змін.
Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю “Аграрний Союз Запоріжжя” за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено і підписано 10.07.2026.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя А.Є. Чередко

Суддя  І.М. Кощеєв