П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/5119/26

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Вербицької Н.В.,
суддів - Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року по справі за позовною заявою Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, 

В С Т А Н О В И Л А:

24.02.2026 року Головне управління Державної податкової служби в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 податковий борг в загальній сумі 213 654,36 грн, а саме з: 
податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 188 919,41 грн,
військового збору у розмірі 15 714,95 грн,
адміністративних штрафів у розмірі 9 020 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вказаний борг нараховано відповідачу згідно податкових повідомлень-рішень від 29.04.2025 року № 19585/15-32-24-06-20, № 19586/15-32-24-06-20, № 19588/15-32-24-06-2, № 19582/15-32-24-06-20, № 19583/15-32-24-06-20, які направлено на податкову адресу відповідача. Оскільки ОСОБА_1 в установлений строк ППР не оскаржувались, зазначена сума заборгованості вважається узгодженою. В зв`язку з цим сформовано та направлено на адресу відповідача податкову вимогу №0015609-1305-1532 від 17.05.2025 року. Оскільки відповідач суму заборгованості не погасив, вона підлягає стягненню. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт вказує, що суд не врахував обставини її виїзду за кордон з початку військової агресії проти України. Тому про наявність податкових боргів вона дізналась після ознайомлення з позовом у даній справі. Отже, через форс-мажорні обставини вона не змогла оскаржити ППР, на підставі яких їй визначено податковий борг. Крім того, суд не перевірив правильність визначення контролюючим органом бази оподаткування, порядок перерахунку валютних надходжень, дату виникнення доходу, правильність застосування курсу валют, а також підстави для застосування штрафних санкцій.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) перебуває на обліку ГУ ДПС в Одеській області за податковою адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до відомостей ІКП ОСОБА_1 нараховано податкові зобов`язання на загальну суму 213 654,36 грн на підставі ППР від 29.04.2025 року: 
№ 19585/15-32-24-06-20 про застосування штрафних санкцій у розмірі 340 грн за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2022 рік;
№ 19586/15-32-24-06-20 про визначення податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 188 579,41 грн, у т.ч. за основним платежем – 150 863,53 грн, за штрафними санкціями – 37 715,88 грн;
№ 19588/15-32-24-06-2 про визначення військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 15 714,95 грн, у т.ч. за основним платежем – 12 571,96 грн, за штрафними санкціями - 3142,99 грн;
№ 19582/15-32-24-06-20 про застосування штрафних санкцій у розмірі 1020 грн за незберігання та ненадання контролюючому органу первинних документів; 
№ 19583/15-32-24-06-20 про застосування штрафних санкцій у розмірі 8000 грн за ненадання інформації та документів на письмовий запит контролюючого органу (а.с.6-8, 20-24). 
Вказані податкові повідомлення-рішення направлено відповідачу рекомендованим листом на адресу місця її проживання - АДРЕСА_2 , який повернувся до контролюючого органу з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с.18-19).
Ані в адміністративному, ані в судовому порядку податкові повідомлення-рішення від 29.04.2025 р. № 19582/15-32-24-06-20, № 19583/15-32-24-06-20, № 19585/15-32-24-06-20, № 19586/15-32-24-06-20, № 19588/15-32-24-06-20 не оскаржувалися.
17.07.2025 року складена на направлена на адресу місця проживання відповідачки податкова вимога № 0015609-13-05-1532. Рекомендоване відправлення повернулось до контролюючого органу з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с.9-10,22). 
У добровільному порядку заборгованість відповідачкою не погашена, у зв`язку із чим контролюючий орган звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання по податковим повідомлення-рішенням є узгодженими, тому набули статусу податкового боргу. Враховуючи, що відповідачем сума податкового боргу не сплачена у добровільному порядку, вона підлягає стягненню в судовому порядку. 
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.
Згідно п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
За приписами п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно п.57.3 ст.57 Кодексу у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
В свою чергу, п.58.3 ст.58 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті (через електронний кабінет), надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Пунктом 42.5 ст.42 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
За обставинами справи податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 29.04.2025 року №№ 19582/15-32-24-06-20, 19583/15-32-24-06-20, 19585/15-32-24-06-20, 19586/15-32-24-06-20, 19588/15-32-24-06-20 направлені на податкову адресу ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням, який повернувся до контролюючого органу з відміткою "за закінченням терміну зберігання".
З огляду на наведені норми права контролюючий орган дотримався порядку, визначеного законом, направлення ППР на адресу відповідача. 
Суд вірно акцентував увагу на тому, що вказані ППР не оскаржувались відповідачем ані в адміністративному, ані в судовому порядку, у зв`язку з чим набули статусу узгодженого податкового боргу.
На підставі викладеного та враховуючи положення п.59.1 ст.59 ПК України контролюючий орган 17.07.2025 року сформував та направив податкову вимогу за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. Рекомендоване поштове відправлення також не отримано відповідачкою та повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
З урахуванням вищенаведеного правового регулювання суд дійшов правильних висновків, що як ППР, так і податкова вимога направлені контролюючим органом відповідачу за податковою адресою, та вважаються врученими адресату, а протилежні доводи апелянта є безпідставними. Той факт, що податкова адреса: АДРЕСА_2 , є актуальною підтверджується зазначенням такої адреси відповідачкою, як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі, довідці АТКБ «Приват Банк» про рух коштів від 09.06.2026 тощо (а.с.56,72,77). 
Оскільки податкові повідомлення-рішення та податкова вимога направлені на актуальну податкову адресу відповідача, враховуючи непогашення відповідачем у добровільному порядку суми податкового боргу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про дотримання позивачем умов для звернення до суду з даним позовом та необхідність стягнення суми боргу у примусовому порядку. 
Доводи апелянта, що суд не перевірив правильність визначення контролюючим органом бази оподаткування, порядок перерахунку валютних надходжень, дату виникнення доходу, правильність застосування курсу валют, а також підстави для застосування штрафних санкцій, судова колегія вважає такими, що висновків суду не спростовують, адже згідно сталої та послідовної практики ВС КАС у справах про стягнення податкового боргу не є предметом судового дослідження правомірність визначення контролюючим органом грошового зобов`язання, порушень під час проведення перевірки чи неправильного застосування норм матеріального права. Вказані обставини досліджуються та доводяться при розгляді справи про оскарження податкових повідомлень-рішень, що в даному випадку не відбулось.
Судова колегія звертає увагу, що апелянт посилалась, що про існування ППР вона дізналась лише після отримання позову по даній справі, однак і після цього вона не оскаржила в судовому порядку вказані ППР.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 26 лютого 2026 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. «а»-»г» п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко