ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/1766/22
Номер провадження 22-ц/818/4223/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Візіра О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2026 року в складі судді Боговського Д.Є. по справі № 641/1766/22 за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Заява мотивована тим, що 25 квітня 2023 року Комінтернівський (Слобідський) районний суд міста Харкова видав виконавчий лист у справі № 641/1766/22 за позовом КП «Харківські теплові мережі» про стягнення у солідарному порядку з нього, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води за період з 01 липня 2012 року по 31 січня 2022 року у розмірі 75 498,11 грн.
На підставі вказаного виконавчого листа приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області відкрито виконавче провадження № 74125527.
Вказав, що копію судового рішення та виконавчого листа він не отримував, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , фактично не проживає тривалий час, комунальними послугами не користується. З 07 серпня 2020 року по 02 квітня 2024 року він відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби на підставі вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року. Після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі він фактично проживає у квартирі АДРЕСА_2 , за згодою її власниці, де і оплачує комунальні послуги, а також зареєстрований як ВПО, навчається у ВП «Червоноградський учбово-курсовий комбінат» ДП Львіввугілля по професії гірник підземний і машиніст підземних установок, перебуває на превентивному обліку у відділенні поліції № 2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області. 
Просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 641/1766/22 від 25 квітня 2023 року, виданий Слобідським районним судом м. Харкова на підставі рішення за позовом КП «ХТМ» про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води за період з 01 липня 2012 року по 31 січня 2022 року у розмірі 75 498,11 грн.
Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2026 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню – залишено без задоволення.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для застосування положень частини другої статті 432 ЦПК України, оскільки незгода з рішенням суду не є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
На вказане судове рішення 05 травня 2026 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Левицька О.І., до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам про фактичне не проживання у спірному житлі та не використання комунальних послуг, тривале перебування у місцях позбавлення волі (з 07 серпня 2020 року по 02 квітня 2024 року), неналежне повідомлення про розгляд справи та неотримання копії судового рішення. Наведені обставини мають істотне значення для правильного вирішення питання щодо наявності або відсутності у нього обов`язку виконувати виконавчий документ. Суд першої інстанції фактично звузив зміст норми ст. 432 ЦПК України, безпідставно ототожнивши подану заяву із незгодою з судовим рішенням, що є неправильним застосуванням норм процесуального права. Суд не з`ясував належним чином, чи є він належним боржником у спірних правовідносинах, не встановив факту виникнення у нього солідарного обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг та не перевірив, чи існували правовідносини споживання таких послуг. 
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 16 липня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» отримано в електронному кабінеті 30 травня 2026 року (а.с. 99, т. 1); 
ОСОБА_4 отримано в електронному кабінеті 02 липня 2026 року (а.с. 103, т. 1); 
Адвокатом Левицькою Оксаною Ігорівною, яка діє в інтересах ОСОБА_4 , отримано в електронному кабінеті 30 травня 2026 року (а.с. 98, т. 1); 
ОСОБА_2 – повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 104–105, т. 1), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 100, т. 1); 
ОСОБА_3 – повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 106–107, т. 1), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 102, т. 1).
01 червня 2026 року від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи без участі заявника та представника заявника.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що у грудні 2022 року КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання.
Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2023 року у справі № 641/1766/22 позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за період з 01 липня 2012 року по 31 січня 2022 року в розмірі 75 498,11 грн, а також в рівних частинах витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн (а.с. 21-22).
Заочне рішення суду набрало законної сили 21 березня 2023 року.
На виконання вказаного заочного рішення 25 квітня 2023 року Комінтернівський (Слобідський) районний суд міста Харкова видав виконавчий лист № 641/1766/22 про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КП «ХТМ» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води за період з 01 липня 2012 року по 31 січня 2022 року у розмірі 75 498,11 грн (а.с. 62).
На підставі вказаного виконавчого листа 11 лютого 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Нелюбою М.А. відкрито виконавче провадження № 74125527, боржником в якому є ОСОБА_1 (а.с. 49).
Згідно витягів з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 38), а з 24 вересня 2025 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 48). За вказаною адресою він також зареєстрований як ВПО з 10 травня 2024 року (а.с. 42).
З 07 серпня 2020 року по 02 квітня 2024 року ОСОБА_1 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби на підставі вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року, звідки звільнений умовно-достроково на підставі ухвали Чернігівського апеляційного суду від 28 березня 2024 року на невідбутий строк покарання 1 рік 4 місяці 9 днів позбавлення волі, що підтверджується копією довідки про звільнення № 04222 серія ЧРН від 02 квітня 2024 року (а.с. 37).
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.
У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata (вирішена справа), тобто принципу остаточності судового рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.
У частинах першій і другій статті 432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України не є вичерпним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001.
Звертаючись до суду з вимогою про визнання виконавчого листа про стягнення з нього заборгованості з оплати комунальних послуг таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилався на те, що він фактично не проживав у квартирі, де утворилась заборгованість, не користувався комунальними послугами, тривалий час перебував у місцях позбавлення волі (з 07 серпня 2020 року по 02 квітня 2024 року), не був належним чином повідомлений про розгляд справи та не отримував копії судового рішення.
Однак, викладені заявником обставини, за яких він просить визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, не є ні матеріально-правовими, ні процесуально-правовими підставами для задоволення його заяви.
Фактично заявник наразі оскаржує заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2023 року, зазначаючи про неповне встановлення обставин справи. Проте судове рішення набрало законної сили 21 березня 2023 року, із заявою про його перегляд до суду першої інстанції у порядку ст. ст. 284-288 ЦПК України та з апеляційною скаргою ОСОБА_1 не звертався, отже заочне рішення суду є обов`язковим до виконання.
Питання щодо законності та обґрунтованості судового рішення від 16 лютого 2023 року не підлягає вирішенню в порядку розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки належить до компетенції суду першої інстанції у разі подання заяви про перегляд заочного рішення, та у разі відмови у задоволенні такої заяви - апеляційного суду.
Подання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже це питання належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.
Отже, оскільки заочне рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, наразі є чинним, у суду немає підстав вважати, що у боржника відсутній обов`язок зі сплати заборгованості, та що виконавчий лист від 25 квітня 2023 року є таким, що не підлягає виконанню.
Посилання ОСОБА_1 на те, що суд не надав належної оцінки його доводам про не проживання у спірному житлі, перебування у місцях позбавлення волі, неналежне повідомлення його про розгляд справи та ухвалення судового рішення; не з`ясував належним чином правомірності покладення на нього солідарного обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг, колегія суддів відхиляє, оскільки ці доводи не можуть бути предметом оцінки суду у межах заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, для цього ЦПК України передбачено процедуру перегляду і оскарження заочного рішення суду, якою заявник не скористався.
Таким чином, оскільки наведені заявником обставини і надані докази не підтверджують наявності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а стосуються обставин справи по суті спору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні його заяви.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається. 
У зв`язку з тим, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, підстави для розподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 липня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна 

В.Б. Яцина