ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 вересня 2026 року м. Житомир справа № 240/14659/26
категорія 106020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.04.2026 року просить:
- визнати "Контракт про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу між" ним та начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, підписаний 19 жовтня 2021 року укладений строком на 4 (чотири) роки з 27.06.2022 року по 26.06.2026 року таким, що був укладений під час дії воєнного стану, та надає право на звільнення з військової служби, передбачене підпунктом "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; 
- визнати протиправною відмову у клопотанні командира Військової частини НОМЕР_1 перед командуванням Військової частини НОМЕР_2 щодо звільнення Позивача з військової служби;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти позитивне рішення про направлення його рапорту щодо звільнення його з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до військової частини НОМЕР_2 для його розгляду та підготовки комплекту документів на звільнення. 
Позивач зазначає, що є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 на посаді заступника начальника штабу на підставі Контракту про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, укладеного між ним та начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського. Позивач вважає, що вказаний контракт набув чинності 27.06.2022 року і чотирьохрічний строк його чинності закінчується 26.06.2026 року.
Позивач вважає, що має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». По цій причині ним був поданий відповідний рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 . Разом з ти, Відповідач протиправно, на думку Позивача, відмовив у клопотанні перед вищим командуванням про таке звільнення зі служби.

Ухвалою суду від 01.05.2026 року позовну заяву після усунення її недоліків прийнято до розгляду, відкрито провадження і справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представник Відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , подав до суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечується і зазначається, що контракт з Позивачем укладено 19.10.2021 року, тобто до введення на території України правового режиму "воєнний стан", а тому у Позивача відсутнє право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі, що виникають у зв`язку з проходженням громадянами України військової служби у Збройних Силах України, в тому числі щодо порядку та підстав зарахування та звільнення з військової служби, регулюються правовими нормами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (надалі - Закон № 2232-XII), Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення № 1153/2008), та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (надалі - Інструкція №170), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Судом встановлено та визнається сторонами, що 19.10.2021 року Позивачем у справі, ОСОБА_1 , та Міністерством оборони України в особі начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського укладено контракт про проходження Позивачем військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу.
Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач на час спірних відносин проходить військову службу на посаді заступника начальника штабу Військової частини НОМЕР_1 у військовому званні полковник.
Судом встановлено та визнається сторонами, що 09.04.2026 року Позивачем командиру Військової частини НОМЕР_1 був поданий рапорт про клопотання перед командуванням Військової частини НОМЕР_2 щодо звільнення Позивача з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XI.
Судом встановлено та визнається сторонами, що за результатами розгляду такого рапорту командиром Військової частини НОМЕР_1 вказаний рапорт був повернутий Позивачу без реалізації "у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства."

Суть спору між сторонами зведена виключно до наявності чи відсутності у Позивача права на звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XI.
Вимоги про визнання "Контракту про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу між Позивачем та начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, підписаного 19.10.2021 року та укладеного строком на 4 (чотири) роки з 27.06.2022 року по 26.06.2026 року таким, що був укладений під час дії воєнного стану, та надає право на звільнення з військової служби, передбачене підпунктом "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XI суд не розцінює як самостійну позовну вимогу, а вважає виключно як довід Позивача в обґрунтування права на звільнення з військової служби.
Безспірно, за приписами правових норм підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XI контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

Суд звертає увагу Позивача, що в розумінні вказаних правових норм (підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XI) законодавцем поняття "контракт" враховується як "контракт, укладений під час дії воєнного стану", а не як "контракт, який набув чинності під час дії воєнного стану".

Алгоритм дій щодо укладання контракту на проходження військової служби врегульовано правовими нормами Положення № 1153/2008.

Суд враховує, що за приписами пункту 26 цього ж Положення № 1153/2008 контракт укладається у двох примірниках, підписується сторонами контракту. Підпис посадової особи скріплюється відповідною гербовою печаткою.
Один примірник контракту зберігається в особовій справі військовослужбовця, другий - у військовослужбовця.
Контракт про проходження військової служби є підставою для видання відповідного наказу по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України та призначення її на відповідну посаду чи продовження військової служби.

Як вже зазначалося судом 19.10.20221 року Позивачем у справі, ОСОБА_1 , та Міністерством оборони України в особі начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського укладено контракт про проходження Позивачем військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу.
Досліджена судом копії цього контракту, яка долучена до справи, вказаний контракт підписаний Позивачем 11.10.2021 про проходження військової служби, такий контракт Позивач був укладений (підписаний) 11.10.2021 року, а Міністерством оборони України в особі начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського - 19.10.2021 року.
На підтвердження укладання такого контракту начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського 19.10.2021 року видано відповідний наказ №62, витяг з якого долучено до справи та досліджено судом.

Суд враховує, що за загальним правилом, сформованим у ч. 1 ст. 638 ЦК України, яке використовується при встановленні моменту укладення договору, всі цивільно-правові договори (правочини) є консесуальними, тобто договір (правочин) вважається укладеним з моменту досягнення згоди щодо визначеного законом та сторонами кола істотних умов.
Враховуючи, що вказаний контракт за своєю суттю є двостороннім правочином, то такий контракт є укладеним з моменту досягнення згоди його сторонами щодо визначеного Закону № 2232-XI та сторонами кола істотних умов про проходження Позивачем військової служби та його підписання.

Таким чином, в розумінні вимог Закону № 2232-XI та Положення № 1153/2008 вказаний контракт є укладеним з 19.10.2021 року.
При цьому суд не заперечує, що сторонами домовлено про набрання чинності такого контракту з 27.06.2022 року.

Загальновідомо, що Указом Президента № 64/2022 з 05:30 24 лютого 2022 року через широкомасштабну військову агресію Російської Федерації в Україні введено воєнний стан. Його запровадження підтримала Верховна Рада України Законом № 2102-IX, а його дію продовжено до 31 жовтня 2026року. 

Суд вважає безпідставними доводи Позивача, що його контракт з Міністерством оборони України в особі начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського укладався під час дії воєнного стану, тобто після 24.02.2022 року.
Станом на 24.02.2022 року такий контракт сторонами в особі Позивача та начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського вже був підписаний, тобто був укладений. 

При вирішенні даного спору суд також враховує, що відповідно до вимог підпункту 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: 2) під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, керівником розвідувального органу Міністерства оборони України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського.

Відповідно до вимог пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
- підстави звільнення з військової служби;
- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд враховує, що механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту врегульовано правовими нормами Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 (надалі - Порядок №531).
Як зазначено в пункті 2 цього Порядку №531, командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що за результатами розгляду такого рапорту командиром Військової частини НОМЕР_1 , як безпосереднім керівником Позивача, вказаний рапорт був повернутий Позивачу без реалізації "у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства."
Тобто, вказаний рапорт є розглянутий у відповідності до вимог Порядку №531, а резолюція на ньому містить відомості, які зазначено в додатку 1 до нього.
Суд звертає увагу Позивача на вимоги пункту 3 цього ж Порядку №531, згідно яких непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. 
Тобто, непогодження рапорту Позивача безпосереднім та прямим його командиром не перешкоджало подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.
Зазначене дає підстави суду зробити висновок, що непогодження командиром Військової частини НОМЕР_1 рапорту Позивача від 09.04.2026 року не призвело до порушення права Позивача на подальший рух рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту щодо звільнення Позивача з військової служби.

Одночасно суд враховує, що відповідно до положень частини першої статті 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Безспірно, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист (частина перша статті 5 КАСУ
Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє Позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. 
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. 
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. 

З огляду на предмет спору у даній справі суд зазначає про відсутність у спірних відносинах порушення діями чи бездіяльністю саме Військової частини НОМЕР_1 права Позивача на звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпунктом "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відсутність порушеного права є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні. 
Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

15.09.26