КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2026 року м. Київ справа №320/19045/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кочанової П.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м.Києві, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС України в місті Києві № 11032824005 від 02.10.2024 р.,
- зобов`язати Головне управління ДПС України в місті Києві нарахувати ОСОБА_1 податкову знижку за наслідками звітного податкового 2023 року за навчання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 (2011 року народження) в сумі 132 339 гривень 06 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач протиправно відмовив їй в нарахуванні податкової знижки згідно з підпунктом 166.3.3 пункту 166.3 статті 166 Податкового кодексу України відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи, оскільки одночасно із декларацією нею було надано усі необхідні документи, якими підтверджено факт укладення договорів про надання освітніх послуг, в яких чітко відображено вартість послуг та строк їх надання, підтвердження оплати цих послуг, а також документи, як підтверджують перший ступінь споріднення позивача із донькою таким чином позивач доводить, що у неї наявні всі визначені Податковим кодексом України підстави для нарахування позивачу податкової знижки згідно з підпунктом 166.3.3 пункту 166.3 статті 166 Податкового кодексу України, тоді як контролюючим органом необґрунтовано не нарахована податкова знижка та протиправно прийнято податкове повідомлення-рішення.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справи.
Відповідач позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію тим, що актом камеральної перевірки установлено, що позивачем не підтверджено понесених витрат саме за навчання її неповнолітньої дитини, тому відповідач вважає, що у позивача відсутні підстави для застосування податкової знижки та наполягає на правомірності податкового повідомлення-рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується Паспортом громадянина України у формі ID картки № НОМЕР_2 , виданого 04.11.2021, орган, що видав: 8017; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Позивач має доньку, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 22.10.2011.
15.08.2022 між позивачем, ОСОБА_1 , як «Замовником», що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 (учень) та ТОВ «НОВОПЕЧЕРСЬКА ШКОЛА – ЛІЦЕЙ І-ІІІ РІВНІВ» було укладено Договір № Н1049/22-25 «Про навчання».
За п.п. 1.1. п. 1 цього Договору школа зобов`язується здійснювати навчання учня з метою здобуття останнім повної загальної середньої освіти (надалі – «освітні послуги», «навчання») за українською освітньою програмою, удосконаленої ефективними світовими методиками і технологіями, а замовник зобов`язується вчасно та у повному обсязі оплачувати навчання учня.
Ціна договору, вартість освітніх послуг та порядок розрахунків визначені у п. 7 цього Договору, та відповідно до п.п. 7.1-7.4 загальна ціна цього Договору відповідно до умов цього Договору як сума всіх грошевих коштів в українській гривні, сплачених Замовником протягом строку дії Договору; вартість освітніх послуг протягом кожного навчального року, що складається з двох семестрів, становить суму грошових коштів в українській гривні, що еквівалентна 12650 доларів США (дванадцять тисяч шістсот п`ятдесят доларів США 00 центів); у випадку якщо перший навчальний рік складатиметься для учня лише з другого семестру, вартість освітніх послуг протягом такого навчального року становитиме суму грошових коштів в українській гривні, що еквівалентна 6325 доларів США і має бути сплачена замовником протягом 7 (семи) календарних днів з моменту набрання чинності цим Договором; замовник зобов`язаний здійснювати оплату за надання освітніх послуг в наступному порядку: за навчання у першому семестрі кожного навчального року Замовник зобов`язаний здійснити повну оплату до 10 квітня календарного року, в якому такий навчальний рік починається, перерахувавши суму грошовихкоштів в українській гривні, еквівалентну 6325 доларів США, на поточний банківський рахунок Школи; за навчання у другому семестрі кожного навчального року замовник зобов`язаний здійснити повну оплату до 10 грудня календарного року, в якому такий навчальний рік починається, перерахувавши суму грошових коштів в українській гривні, еквівалентну 6325 доларів США, на поточний банківський рахунок Школи; для розрахунків за даним Договором курс долара США приймається за курсом продажу долара США за гривню, встановленого на міжбанківському валютному ринку «Forex» на момент закриття валютних торгів у банківський день, що передує дню виставлення кожного окремого рахунку, відповідно до даних на інтернет-сайті http://www.udinform.com/; сума грошових коштів в українській гривні для цілей здійснення оплати освітніх послуг за цим Договором визначається як добуток еквіваленту вартості освітніх послуг, визначеного цим Договором в доларах США, та курсу долара США, зазначеного в пункті 7.6 Договору.
Додатковою угодою від 15.08.2022 до цього Договору сторони погодили внести зміни до вартості освітніх послуг, що будуть надані школою у 2022-2023 роках, наступним чином:
Вартість освітніх послуг протягом 2022/2023 навчального року, що складається з двох семестрів, у пакеті послуг «Навчання наживо», становить суму грошових коштів в українській гривні, що еквівалентна 12650 доларів США:
за навчання у першому семестрі 2022/2023 навчального року Замовник зобов`язаний здійснити повну оплату до 31 серпня 2022 року, перерахувавши суму грошових коштів в українській грішні еквівалентну 6325 доларів США на поточний банківський рахунок Школи.
за навчання у другому семестрі 2022/2023 навчального року Замовник зобов`язаний здійснити повну оплату до 10 грудня 2022 року, перерахувавши суму грошових коштів п українській гривні еквівалентну 6325 доларів США (шість тисяч триста двадцять п`ять доларів США 00 центів) на поточний банківський рахунок Школи.
01.04.2023 ТОВ «НОВОПЕЧЕРСЬКА ШКОЛА І-ІІІ РІВНЯ», відповідно до статті 641 Цивільного кодексу України, шляхом оприлюднення цього документу «Договір про надання послуг» на веб-сайті: https://novoshkola.com/ua/ оголошено пропозицію на укладання Договору про надання послуг, згідно зі ст.. 634 ЦК України та надано повідомлення щодо школи та освітніх послуг.
Додатком № 1 до цього Договору є довідка про вартість освітніх послуг; Додатком № 2 – «Правила поведінки».
31.05.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які є батьками ОСОБА_2 , підписали заяву про приєднання № 1049, якою просили зарахувати ОСОБА_2 (доньку) до ТОВ «НОВОПЕЧЕРСЬКА ШКОЛА І-ІІІ РІВНЯ».
27.04.2024 ТОВ «НОВОПЕЧЕРСЬКА ШКОЛА І-ІІІ РІВНЯ» надало Довідку ОСОБА_1 № 1311, якою підтвердило, що протягом 2023 року в оплату послуг освіти ОСОБА_2 , наданих ТОВ «НОВОПЕЧЕРСЬКА ШКОЛА І-ІІІ РІВНЯ». (код ЄДРПОУ: 39157674) отримано кошти: за умовами Договору № 111049/22/25 від 15.08.2022- платіж від 19.01.2023 на суму 257390,00 грн.; за умовами Договору про надання послуг від 01.04.2023 (Заява про приєднання № 1049 від 31.05.2023) платіж від 17.07.2023 на суму 238769,00 грн., платіж від 31.10.2023 на суму 44000,00 грн., платіж від 19.12.2023 на суму 195058,00 грн.
Загальна сума отриманих грошових коштів за освітні послуги в період з 01.01.2023 по 31.12.2023 становить 735217,00 грн. Вартість харчування не включена до послуг освіти та сплачується окремо.
До ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДПС у м. Києві ОСОБА_1 подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2023 рік, яку зареєстровано у податковому органі 23.04.204 під № 9386068292 визначивши суму податку на яку зменшуються податкові зобов`язання з ПДФО з використанням права на податкову знижку у розмірі 132 339,00 грн.
Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік ОСОБА_1 , за наслідками якої складено Акт про результати камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи від 14.08.2024 № 97114/Ж5/26-15-24-01-05-03.
За результатами перевірки встановлено що у громадянки ОСОБА_1 відсутні законодавчі підстави для нарахування податкової знижки за наслідками звітного (податкового) 2023 року, оскільки ідентифікувати вартість освітніх послуг понесених на здобуття загальної середньої освіти без врахування додаткових послуг визначених п. 8 розділу 2 Договору від 01.04.2023 немає можливості.
Примірник Акту було направлено позивачу листом, проте повернуто на адресу контролюючого органу за закінченням терміну зберігання, що підтверджується корінцем рекомендованого повідомлення про вручення, наявного в матеріалах справи.
Водночас, позивач у позовній заяві зазначає, що отримала примірник Акту 23.09.2024 в електронному кабінеті платника податків.
Позивач із висновками Акта перевірки не погодилася, надала свої заперечення, на які Головним управління ДПС у м. Києві була надана відповідь листом від 17.10.2024 р. №38355/Ж12/26-15-24-01 -05-12, в якій останню було повідомлено, що заперечення вирішено залишити без задоволення у зв`язку з пропуском строку для їх надання, а також вказано, що контролюючим органом на підставі Акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення.
Позивач вказувала, що не отримала податкове повідомлення-рішення, та дізналась про нього в лютому 2025 року, в результаті того, що електронному кабінеті платника податків сформувався податковий борг, у зв`язку із чим позивач звернулась до відповідача з клопотанням щодо підстав виникнення податкового боргу, і тільки 24.03.2025 від ГУ ДПС позивачу надійшла копія оскаржуваного повідомлення-рішення № 110328240105 від 02.10.2024.
При цьому, звертаючись із позовною заявою позивач надала клопотання про поновлення строку звернення до суду, обґрунтовуючи поважність підстав пропуску строку тією обставиною, що не отримувала поштову кореспонденцію.
Вирішуючи питання чи мав місце пропуск процесуально встановленого строку звернення позивача до суду із цим позовом, суд виходить з такого.
Суд зазначає, що копія ППР наявна в матеріалах справи, та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення листа із ППР було надіслано на податкову адресу ( АДРЕСА_2 ) проте поштове відправлення не було отримано, тому повернуто до контролюючого органу за закінченням терміну зберігання 10.11.2024
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності, як невід`ємного аспекту принципу верховенства права, має слугувати меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду мають сприяти уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Відомо, що спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників цих відносин, у тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податкового кодексу України № 2755-VI від 2 грудня 2010 року зі змінами та доповненнями (далі – ПК України).
Водночас, загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
За загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк (ч. 2 ст. 122 КАС України).
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, перебіг строку для звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Разом із цим, відповідно до частини третьої статті 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 99 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними, зокрема, частинами четвертою та п`ятою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поряд з цим, відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Отже, зазначена норма встановлює строки звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах; водночас нею передбачена можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права у судовому порядку, є Податковий кодекс України.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд, зокрема, у постанові від 30 серпня 2018 року в адміністративній справі № 813/2897/16.
У свою чергу, Велика Палата Верховного Суду (ВП ВС) у справі №500/2276/24 роз`яснила порядок визначення строків звернення до суду для оскарження податкових повідомлень-рішень (ППР) після процедури адміністративного оскарження, чітко розмежувавши загальні та спеціальні норми права.
Досліджуючи це питання ВП ВС зазначила, що в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень / дій / бездіяльності суб`єкта владних повноважень, зокрема, для будь-яких рішень, які не оскаржувалися в адміністративному порядку, зва висновками ВП ВС, трок починає свій перебіг з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів та дорівнює 6 місяців.
Згідно п. 42.4 ст. 42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У цій справі спірне податкове повідомлення-рішення було направлене поштою на податкову адресу платника податків, проте, відповідне поштове відправлення не було вручене останньому і повернулось на адресу відправника з відміткою «За закінченням терміну зберігання». Відтак, за правилами пункту 42.5 статті 42 ПК України зазначене податкове повідомлення-рішення вважається врученими з дати проставлення відповідної відмітки про неможливість вручення кореспонденції органом поштового зв`язку.
Дійсно, Верховний Суд неодноразово вказував, зокрема у постанові від 09 жовтня 2018 року (справа № 820/1864/17), що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Водночас, враховуючи, що листа було повернуто контролюючому органу 10.11.2024, а позивач звернулась до суду 30.03.2025, тобто в межах шестимісячного строку, суд виснував, що нею не було порушено процесуального строку звернення до суду із цим позовом.
Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням № 110328240105 від 02.10.2024, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК України.
Як встановлено у підпункті 14.1.170 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати та/або у вигляді дивідендів, у випадках, визначених цим Кодексом.
Підпунктом 166.1.1 пункту 166.1 статті 166 ПК передбачено, що платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.
Підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року (підпункт 166.1.2 пункту 166.1 статті 166 ПК).
Згідно із підпунктом 166.2.1 пункту 166.2 статті 166 ПК до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання).
Відповідно до пункту 166.3. ст. 166 ПК України платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, нарахованого у вигляді заробітної плати, зменшеного з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу, або у вигляді дивідендів, крім сум дивідендів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, такі фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати:
підпунктом 166.3.3. пункту 166.3 статті 166 передбачено суму коштів, сплачених платником податку на користь вітчизняних закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти для компенсації вартості здобуття відповідної освіти таким платником податку та/або членом його сім`ї першого ступеня споріднення та/або особи, над якою встановлено опіку чи піклування, або яку влаштовано до прийомної сім`ї, дитячого будинку сімейного типу, якщо такого платника податку призначено відповідно опікуном, піклувальником, прийомним батьком, прийомною матір`ю, батьком-вихователем, матір`ю-вихователькою.
Суд встановив, що між ТОВ «Навчально-виховний комплекс «Новопечерська школа» та позивачем, яка діє в інтересах не повнолітньої доньки ОСОБА_2 було укладено Договір про навчання № Н1049/22-25 від 15.08.2022, Договір про надання послуг від 01.04.2023 та підписано Заяву про приєднання № 1049 від 30.05.2023.
Факт оплати навчання згідно вказаних вище договорів підтверджується квитанціями про оплату: від 19.01.2023 № 185726713 на суму 257390,00 грн., від 17.07.2023 № 218120339 на суму 238769,00 грн., від 31.10.2023 № 0.0.3279472938.1 на суму 44000,00 грн., від 19.12.2023 № 246186810 на суму 195058,00 грн.
Позивач на підтвердження права на отримання податкової знижки надала суду: копію паспорту громадянина України; РНОКПП; договори про навчання; довідку про оплату освітніх послуг від 27.04.2023 № 1311 за 2022-2023 рр; платіжні доручення про сплату освітніх послуг; свідоцтво про народження ОСОБА_2 .
Дослідивши копію паспорта ОСОБА_1 та інші додані докази суд встановив, що позивач та її донька є громадянами України зареєстровані та проживають у м. Київ.
Позивачем було укладено договір про надання освітніх послуг, які було сплачено останньою у повному обсязі, що підтверджується, як довідкою надавача освітніх послуг так і копіями платіжних доручень.
Підставою для висновку щодо не підтвердження права позивача на податкову знижку контролюючим органом визначено той факт, що, оскільки згідно умов Договору № Н/1049-22-25 та Договору про надання послуг від 01.04.2023 вартість освітніх послуг складає 12650 доларів США за навчальний рік, а задекларовані витрати позивача складають 735217,00 грн., дійсну вартість освітніх послуг неможливо ідентифікувати.
При цьому контролюючим органом зазначено, що на підставі наданих платіжних доручень неможливо встановити договір за яким відбулась сплата за освітні послуги. 
Оцінюючи доводи відповідача в цій частині суд зазначає, що згідно п.п. 7.1-7.2 Договору загальна ціна цього Договору відповідно до умов цього Договору як сума всіх грошевих коштів в українській гривні, сплачених Замовником протягом строку дії Договору; вартість освітніх послуг протягом кожного навчального року, що складається з двох семестрів, становить суму грошових коштів в українській гривні, що еквівалентна 12650 доларів США, суд підкреслює еквівалентна 12650 доларів США, та сплачується в українській гривні.
З огляду на прямі приписи спірного Договору суд вважає позицію відповідача в цій частині необґрунтованою та відхиляє її.
Щодо неможливості відокремлення освітніх послуг від інших складових, суд зазначає, що такі доводи спростовуються наданими позивачем довідками навчальних закладів, у яких прямо зазначено, що вартість харчування не входить до вартості освітніх послуг.
Посилання відповідача на відсутність належної ідентифікації платежів також є безпідставними, оскільки у платіжних документах міститься чітке призначення платежу: «освітні послуги ОСОБА_2 , 2 семестр» або «освітні послуги ОСОБА_2 , 1 семестр 2023 рік», що виключає інше тлумачення їх характеру або призначення. 
Суд також враховує, що контролюючим органом не надано жодного доказу того, що сплачені позивачем кошти включають інші послуги або не пов`язані з оплатою освіти.
Суд акцентує увагу, що сам факт укладення договору на комплекс послуг не є підставою для відмови, якщо є можливість визначити освітню складову та така складова підтверджена окремими документами. У спірному випадку така можливість підтверджена довідками, додатками до договорів, платіжними документами, реквізити яких наведені вище.
Суд зазначає, що позивачем виконано всі умови, а саме: витрати фактично понесені, витрати підтверджені документально та здійснені на користь закладів освіти, послуги надані члену сім`ї першого ступеня споріднення.
Наведені висновки суду узгоджується з положеннями пп. 166.2.1. п. 166.2 ст. 166 ПК, згідно якого платником податку витрати, підтверджуються відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача).
Доводи позивача про порушення процедури проведення камеральної перевірки є формальними та самостійно не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних рішень.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність законодавчо визначених підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 110328240105 від 02.10.2024.
Щодо позовних вимог про зобов`язання нарахувати податкову знижку суд зазначає наступне.
Згідно з п.179.8 ст. 179 Податкового кодексу України сума, що має бути повернена платнику податку, зараховується на його банківський рахунок, відкритий у будь-якому комерційному банку, або надсилається поштовим переказом на адресу, зазначену в декларації, протягом 60 календарних днів після надходження такої податкової декларації.
Враховуючи висновки суду щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, позовні вимоги у цій частині також є обґрунтованими.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» («Chahal v. The United Kingdom», (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Отже, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу і розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
Окрім того, суд вказує на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
При цьому, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Разом з тим, задовольняючи зазначену позовну вимогу, суд не втручається у здійснення відповідачем своїх дискреційних повноважень, так як задоволення такої вимоги є належним способом захисту прав позивача та відповідає вимогам частинам 2 і 3 статті 245 КАС України, як похідна вимога, що також підлягає задоволенню.
За таких обставин, суд доходить до висновку про непідтвердження під час розгляду справи належними доказами висновків акту перевірки, з огляду на що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, як протиправні.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст.2 КАС України).
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необґрунтованість рішення відповідача, а тому, позов необхідно задовольнити повністю.
З огляду на вище викладене, спірні податкові повідомлення - рішення є протиправними та підлягають до скасування.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1455,73 грн., що підтверджується копією квитанції ID 4473-4052-3956-0624 від 30.03.2025 на суму 1455,73 грн.
Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень відповідача.
Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС України в місті Києві № 11032824005 від 02.10.2024 р.
Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві нарахувати ОСОБА_1 податкову знижку за наслідками звітного податкового 2023 року за навчання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 (2011 року народження) в сумі 132 339 гривень 06 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 44116011) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1455 (одна тисяча чотириста п`ятдесят п`ять ) грн 73 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 6 липня 2026 року.

Суддя Кочанова П.В.