СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2026 року Справа № 480/1204/26
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гелети С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Сумського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із позовними вимогами, з урахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог від 04.03.2026 щодо:
- визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 134 від 01.03.2025 про призов за мобілізацією ОСОБА_1 .
- визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 398ос від 01.03.2025 у частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу.
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 відновити у реєстрі “Оберіг” статус ОСОБА_1 , як виключеного з військового обліку.
Після залишення позовної заяви без руху, ухвалою суду від 05.03.2026 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребувано у відповідачів документи. Ухвалою суду від 26.02.2026 заяву позивача про забезпечення позову повернуто без розгляду. Ухвалою суду від 19.03.2026 відмовлено позивачу у забезпеченні позову. Ухвалою суду від 17.04.2026 повторно витребувано документи у відповідачів. Ухвалою суду від 29.04.2026 судом було залучено до участі у справі у якості співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , частково задоволено клопотання позивача щодо залучення співвідповідачів та витребування додаткових документів. Ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.
Позовні вимоги позивачем в адміністративному позові обґрунтовуються наступним. Так, позивач зазначає, що був офіційно виключений з військового обліку 25.05.2022 на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_7 № 4/125. 
Незважаючи на це, ІНФОРМАЦІЯ_4 було здійснено призов позивача. При оформленні документів у військовий квиток серії НОМЕР_2 було внесено завідомо неправдиві дані про проходження строкової служби у період з 2012р. по 2014р.
Фактично в період з 13.09.2012 по 20.05.2014 позивач відбував покарання в установах виконання покарань, що документально підтверджується довідкою про звільнення № 00039. Таким чином, призов було здійснено на підставі сфальсифікованих біографічних даних та всупереч правовому статусу позивача. 
На підставі незаконного призову Командиром в/ч НОМЕР_1 було видано наказ про зарахування до списків особового складу частини ( АДРЕСА_1 ).
Додатково позивач у письмових поясненнях зазначає, що обставини незаконної мобілізації та фальсифікації військово-облікових даних не є поодиноким випадком. Зокрема, в суді розглядається справа № 577/7414/25 , яка стосується аналогічних протиправних дій з боку тих самих посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_8 . В обох випадках задіяні одні й ті самі посадові особи ТЦК, які здійснювали підготовку документів, які вносили завідомо неправдиві дані у військові квитки «заднім числом» для скасування статусу осіб, що були виключені з обліку. В обох справах ТЦК ігнорує статус «Не військовозобов`язаний», який відображається у застосунку «Резерв+».
Позивач вважає, що інформація про справу № 577/7414/25 має суттєве значення для повного та всебічного розгляду даної справи, оскільки підтверджує системний характер порушень прав громадян з боку відповідачів та наявність у їхніх діях ознак складу кримінальних правопорушень, за якими вже подані заяви до ДБР.
Також позивачем у додаткових поясненнях повідомляє суд про офіційну реєстрацію звернень до контролюючих та правоохоронних органів щодо неправомірних дій посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_8 (зокрема, щодо ознак кримінальних правопорушень за ст. 364, 366 КК України). Зазначає, що діє виключно у правовому полі та ініціював офіційну перевірку дій відповідача державними органами, що мають право давати правову оцінку службовим діям посадових осіб.
Від відповідача ВЧ НОМЕР_1 надійшов відзив на позов, в якому зазначається наступне.
Так, оскаржуваний наказ відповідача є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, станом на час вирішення справи такий вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та направлення позивача для проходження військової служби.
Після видання зазначеного наказу, виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Положенням про проходження військової служби.
Ці акти індивідуальної дії вже реалізовані, а тому їх скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.
Військова служба з моменту її початку покладає на її учасників (військовослужбовця та держави) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального, та фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків та інше.
У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 травня 2021 року у справі № 9901/286/19, від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14 липня 2021 року у справі № 9901/96/21, від 27 жовтня 2022 року у справі № П/9901/97/21).
Оскільки процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тому у разі визнання процедури призову протиправною не спричиняє звільнення незаконно мобілізованого з військової служби, тобто, не відновлює попереднього становища особи, призваної на військову службу. Тому, позовна вимога щодо скасування наказу військової частини НОМЕР_1 не підлягає задоволенню.
Позивач скористався правом надання відповіді на відзив НОМЕР_3 .
Зазначає, що, ознайомившись із відзивом в/ч НОМЕР_1 від 20.04.2026, позивач вважає наведені у ньому заперечення безпідставними, необґрунтованими та такими, що не спростовують позовні вимоги, з огляду на наступне. Зокрема зазначає, що згідно з оригінальним Тимчасовим посвідченням № 125, позивач був виключений з військового обліку 25.05.2022. Цей факт підтверджується також довідкою про звільнення № 00039, оскільки позивач не проходив службу, а перебував у місцях позбавлення волі.
Однак, після незаконного вилучення у позивача тимчасового посвідчення, йому було видано Військовий квиток, у якому вказано дату «зарахування в запас» - 24.05.2022. Тобто, відповідачем штучно створено записи про зарахування в запас «заднім числом» (на один день раніше фактичного виключення), щоб легітимізувати незаконний призов цивільної особи. Позивач наголошує, що він не має військової освіти та не служив, а отже, його зарахування в запас під час відбування покарання є завідомо протиправним.
Крім того, просить не враховувати практику Верховного Суду, на яку посилається відповідач, оскільки правова позиція не є релевантною, а стосується порушень процедури призову військовозобов`язаних. Натомість позивач просить врахувати практику П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2025 у справі № 400/11496/24. Зокрема звертає увагу, що зобов`язання частини звільнити незаконно мобілізовану особу є єдиним ефективним способом захисту права. Суд підтвердив, що призов не є «незворотним», якщо він відбувся з грубим порушенням закону.
Звертає увагу, що ОСОБА_1 на момент видання наказу був цивільною особою, виключеною з обліку. Мобілізація особи, яка не є суб`єктом військового обов`язку, є нікчемною.
Від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» територіальні центри комплектування та соціальної підтримки очолюють керівники, які організовують діяльність територіальних центрів " комплектування та соціальної підтримки.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються оперативному командуванню, в зоні відповідальності якого вони перебувають згідно з військово-адміністративним поділом території України.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
ІНФОРМАЦІЯ_4 не є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_9 , натімість є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_10 .
ІНФОРМАЦІЯ_11 , а також підпорядковані йому структурні підрозділи не вчиняли жодних дій стосовно ОСОБА_1 , зокрема не приймали рішень та не видавали наказів щодо його призову на військову службу під час мобілізації, не здійснювали його обліку, направлення чи зарахування до списків особового складу.
Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_5 не є суб`єктом прийняття оскаржуваних рішень та не має відношення до спірних правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі.
Позивач скористався правом надати відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_12 , в якій вважає заперечення ІНФОРМАЦІЯ_13 безпідставними, з огляду на наступне.
Згідно з витягом із застосунку «Резерв+» від 22.04.2026, сформованим на підставі даних реєстру «Оберіг», позивач перебуває на обліку саме у ІНФОРМАЦІЯ_14 , який підпорядковується ІНФОРМАЦІЯ_15 .
Твердження відповідача про те, що надання документів є «об`єктивно неможливим», спростовується наявністю цифрового запису в реєстрі, адміністратором якого на регіональному рівні є саме ІНФОРМАЦІЯ_11 . Відсутність паперової справи не звільняє адміністратора реєстру від відповідальності за достовірність внесених до нього даних.
Електронний документ підтверджує, що позивач наразі має статус «знято з обліку» як «військовослужбовець». Позивач наголошує, що цей статус базується на незаконному призові та маніпуляціях з датами «зарахування в запас» (заднім числом на 24.05.2022), хоча оригінал посвідчення № НОМЕР_4 підтверджує виключення з обліку 25.05.2022.
У додаткових поясненнях позивач зазначає, що ключові дії щодо зміни військово-облікового статусу позивача, які стали передумовою для його незаконного призову, вчинялися ІНФОРМАЦІЯ_16 . 
Зокрема, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_8 було здійснено зарахування позивача у запас 24.05.2022 (на підставі, що суперечить фактичним обставинам, оскільки позивач перебував у місцях позбавлення волі). Виключений позивач з військового обліку 25.05.2022.
Позивачем також надано додаткові пояснення щодо розбіжностей у реквізитах наказів та фактичних обставин призову. Зазначає, що у позовній заяві була допущена технічна описка щодо дати мобілізації (вказано 01.03.2025). Як вбачається з військового квитка (стор. 8) та витягу з наказу № 1240-ОС, наданого відповідачем 2, фактичною датою мобілізації та прибуття до частини є 01.04.2025. Просить суд врахувати цю дату, як фактичну, при розгляді справи.
Щодо прийнятого наказу НОМЕР_3 № 398ос та розбіжностей у реквізитах наданих відповідачем наказах позивач зазначає, що реквізити були взяті позивачем з військового квитка на сторінці 8 (пункт 17 «Проходження військової служби») посадовими особами ВЧ НОМЕР_1 у день зарахування - 01.04.2025.
Щодо наданого відповідачем Витягу з наказу № 1240-ОС, який датований 03.09.2025 (через 5 місяців після фактичного зарахування), звертаю увагу суду, що у військовому квитку вказано наказ № 398ос, а у відзиві - № 1240-ОС. Видання наказу про зарахування «заднім числом» (у вересні про події квітня) та заміна номера наказу свідчать про спробу відповідача приховати відсутність законних підстав для утримання на службі у період з квітня по вересень 2025 року.
Стосовно наказу про призов, зазначає, що згідно з записом на стор. 6 військового квитка, підставою призову є наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 41 від 29.03.2025. 
Позивач зазначає, що незалежно від номерів наказів, на момент 29.03.2025 мав статус «виключений з військового обліку» з 25.05.2022.
Відмітка у новому військовому квитку про «зарахування в запас 24.05.2022» суперечить фактичному статусу та даним, що містилися у вилученому ТЦК тимчасовому посвідченні № НОМЕР_5 . Оскільки позивач не є військовозобов`язаним, видання будь-яких наказів про мобілізацію (чи то № 41, чи № 134) є протиправним.
Від відповідача ВЧ НОМЕР_1 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначається, що 20.04.26 представником відповідача скеровано до суду відзив на позовну заяву до якої було додано витяг з наказу від 03.09.25 №1240-ОС відносно ОСОБА_1 .
У зв`язку з технічною помилкою (опискою) просить суд витяг з наказу від 03.09.25 № 1240-ОС не брати до уваги, як помилково оформлений, а просить врахувати витяг з наказу від 02.04.2025 року № 398-ОС відносно позивача.
Позивач зазначає у додаткових поясненнях щодо технічної описки та розбіжностей наданих документів НОМЕР_3 зазначає, що на підставі наданого наказу № 398-ОС підтверджується, що датою мобілізації є 01.04.2025. Вказана у позові дата 01.03.2025 є технічною опискою. Водночас, згідно з написом у військовому квитку (стор. 6) підставою призову є наказ ТЦК № 41 від 29.03.2025. 
Зазначає, що головним аргументом позивача залишається те, що на момент затримання (29.03.2025) позивач мав статус «виключений з військового обліку» з 25.05.2022 (Тимчасове посвідчення № НОМЕР_5 ). Призов цивільної особи, яка не є військовозобов`язаною, є незаконним позбавленням волі, що є триваючим правопорушенням, на яке не можуть бути застосовані обмеження щодо строків у спосіб, який нівелює право на судовий захист.
Додатково позивач разом із клопотанням про приєднання доказів зазначає, що ВЧ НОМЕР_1 ухиляється від правової оцінки статусу позивача як цивільної особи, яка була виключена з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про ВОіВС» у зв`язку із засудженням за тяжкий злочин. Натомість штучно намагається перевести спір у площину «проходження служби», пропонуючи цивільній особі подати рапорт на звільнення. Позивач зазначає про категоричну відмову від визнання статусу військовослужбовця та відмову від подачі рапортів на звільнення, оскільки акт призову є нікчемним з моменту його видання. Окрім того, у заяві позивач обґрунтовує правову позицію щодо незворотності дії закону в часі (ст. 58 Конституції України). Зміни до законодавства, що набрали чинності після 2022 року (моменту законного виключення позивача з обліку), не мають зворотної сили та не могли автоматично повернути позивачу статус військовозобов`язаного.
Від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_17 надійшов відзив в якому зазначається, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 6 частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ (у редакції Закону, яка діяла до 18.05.2024) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягали громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
11.04.2024 Законом України №3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який набрав чинності 18.05.2024, внесено зміни до Закону №2232-ХІІ, зокрема викладено в новій редакції статтю 37 Закону №2232-ХІІ, внаслідок чого виключено таку підставу для виключення з військового обліку громадян України, раніше засуджених до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Натомість Законом України №3633-IX доповнено перелік підстав для взяття на військовий облік військовозобов`язаних новою підставою осіб, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.
Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону №2232-ХІІ, зі змінами, внесеними Законом України №3633-IX, взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних: які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.
Позивач як громадянин України є військовозобов`язаним, має обов`язок бути на військовому обліку у органі територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Також позивач є таким, що підпадає під дію Закону №2232-ХІІ (в редакції з 18.05.2024), як особа, що не досягла граничного строку перебування у запасі військовозобов`язаних (60 років), перебуває у запасі Збройних Сил України, перебуває на обліку у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Відповідач зазначає, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Дії щодо обліку позивача як військовозобов`язаного є законними та правомірними, підстав для виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних не вбачається, оскільки позивач не має права на виключення з військового обліку як особа, яка до 18.05.2024 була виключена з військового обліку у зв`язку з засудженням до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочин, а тому відсутні підстави для виключення позивача із військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
На момент прийняття оспорюваного рішення про взяття позивача на військовий облік діяла нова редакція Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно до якої позивач підлягав включенню до військового обліку, як особа, яка прибула після відбування покарання з установ виконання покарання.
Враховуючи викладене, відповідач просить врахувати, що діяв у межах чинного законодавства та відповідно до редакції Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", чинної на момент ухвалення відповідного рішення щодо позивача.
Подальша мобілізація позивача Наказом №91/МГ від 01.04.2025, виданого Начальником Святошинського районного у м.Києві ТЦКтаСП на підставі поіменного списку № 10/3028 від 31.03.2025 відбувалась щодо позивача на виконання вимог Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 "Про Загальну мобілізацію", № 27/2025 від 14 січня 2024 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", № 26/2025 від 14 січня 2025 року "Про продовження строку дії загальної мобілізації", пунктів 17, 20 статті 106 Конституції України.
Позивач на відзив ІНФОРМАЦІЯ_10 від 14.05.2026 надав письмові заперечення в яких вважає безпідставним зазначену позицію відповідача та зазначає наступне.
Щодо порушення правил територіального військового обліку зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_18 не мав жодних законних підстав для вчинення будь-яких реєстраційних чи мобілізаційних дій, оскільки позивач офіційно зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до Постанови КМУ №1487, взяття на облік та призов здійснюються виключно за місцем реєстрації/проживання. Святошинський районний у м.Києві ТЦКтаСП грубо порушив принцип територіальності, надавши позивачу статус військовозобов`язаного в іншому регіоні, де позивач не перебував на обліку.
Станом на 15.05.2026 о 12:50, електронний військово-обліковий документ (Резерв+), зазначено статус позивача «Знято з обліку», «Не військовозобов`язаний». Це підтверджує, що наказ №41 від 01.03.2025, на який посилається ТЦК, є нікчемним, а дані, надані ТЦК у відзиві, - недостовірними. Державна система реєстрації офіційно визнає статус позивача як цивільної особи. Звертає увагу, що відповідач ігнорує надану Довідку №4/125 від 25.05.2022, видану ІНФОРМАЦІЯ_16 , про виключення позивача з обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону «Про ВОіВС» (тяжкий злочин). Закон прямо забороняє повторне взяття на облік таких осіб. Таким чином, будь-які подальші накази про «призов» є перевищенням владних повноважень.
Від відповідача Святошинського районного у м. Києві ТЦКтаСП до суду надано документи, витребувані судом, а саме наказ ІНФОРМАЦІЯ_19 №41 від 01.03.2025; Наказ №91/МГ від 1.04.2025 року, який прийнято відносно призову за мобілізацією ОСОБА_1 , витяг з Єдиного Державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів стосовно позивача, копію військового квитка позивача.
Позивач скористався своїм правом надати письмові пояснення на надані відповідачем Святошинським районним у м. Києві ТЦКтаСП документи.
Зазначає, що на виконання ухвали суду відповідачем було надано копії внутрішніх документів, а саме Наказ №41 від 01.03.2025 та Картку первинного обліку, якими намагаються обґрунтувати легітимність мобілізації позивача.
Разом із тим, позивач вважає за необхідне довести до відома суду нововиявлені обставини та надати беззаперечні докази протиправності дій відповідача, які повністю нівелюють позицію сторони захисту, а саме зазначає про досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62026170040004613 від 13.05.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Предметом розслідування є факт внесення службовими особами Святошинського районного у м.Києві ТЦКтаСП завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів військового квитка та облікових даних щодо нібито «придатності» та зміни цивільного статусу.
Оскільки документи, надані відповідачем до суду, зокрема, щодо проходження ВЛК 29.03.2025 та присвоєння звання, є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні за фактом підробки, вони не можуть вважатися належними та допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.
У наданій Святошинським районним у м.Києві ТЦКтаСП Картці первинного обліку в пункті 21 відповідач власноруч зазначив та підтвердив адресу фактичного місця реєстрації: Сумська область, Конотопський район. Зазначене є офіційним визнанням з боку Святошинського районного у м.Києві ТЦКтаСП грубого порушення вимог Постанови КМУ №1487. 
Відповідач не мав жодних територіальних чи розпорядчих повноважень щодо примусового взяття на облік та призову мешканця Сумської області, який назавжди виключений з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_20 ще у 2022 році (Довідка №4/125 від 25.05.2022).
Наголошує, що станом на травень 2026 року в Державному реєстрі «Оберіг» (відображеному в офіційному застосунку «Резерв+») статус позивача визначено централізовано: «ЗНЯТО З ОБЛІКУ», категорія: «НЕ ВІЙСЬКОВОЗОБОВ`ЯЗАНИЙ».
Наданий відповідачем Наказ №41 від 01.03.2025 про присвоєння звання «солдат запасу» є нікчемним, оскільки суперечить законодавчому статусу позивача, як цивільної особи, яка не підлягає призову. Зважаючи на вищевикладене, дії Святошинського районного у м.Києві ТЦКтаСП мають ознаки не просто перевищення владних повноважень, а кримінального правопорушення, що підтверджується офіційними документами ДБР.
Від представника Святошинського районного у м. Києві ТЦКтаСП також додатково надійшов відзив на позов, в якому зазначається наступне.
Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року, статтю 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено у новій редакції.
Унаслідок внесених змін законодавцем виключено підставу для виключення з військового обліку громадян України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. 
Натомість пунктом 2 частини першої статті 37 Закону №2232-XII передбачено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають, зокрема, громадяни, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.
Позивач є таким, що підпадає під дію Закону №2232-ХІІ (в редакції з 18.05.2024), як особа, що не досягла граничного строку перебування у запасі військовозобов`язаних (60 років), перебуває у запасі Збройних Сил України, перебуває на обліку у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. 
Відповідно, правові підстави для збереження за позивачем статусу особи, виключеної з військового обліку, або для внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відсутні.
Таким чином, дії Святошинського районного у м.Києві ТЦКтаСП щодо ведення військового обліку позивача та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідають вимогам чинного законодавства, а вимога позивача про відновлення статусу особи, виключеної з військового обліку, ґрунтується на положеннях закону, які втратили чинність, і тому не підлягає задоволенню.
На момент видання наказу Святошинського районного у м.Києві ТЦКтаСП №91/МГ від 01.04.2025 позивач перебував на військовому обліку як військовозобов`язаний, не мав передбачених законом підстав для виключення з військового обліку, не досяг граничного віку перебування в запасі, а також не належав до категорії осіб, які відповідно до законодавства не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Наказ №91/МГ від 01.04.2025 був виданий Святошинським районним у м.Києві ТЦКтаСП на підставі поіменного списку №10/3028 від 31.03.2025, на виконання вимог Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», указів Президента України про продовження строку проведення загальної мобілізації та строку дії воєнного стану в Україні, відповідно до пунктів 17 та 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Крім того, скасування наказу про призов є похідною вимогою від твердження позивача про незаконність його перебування на військовому обліку. Оскільки правові підстави для перебування Позивача на військовому обліку були наявні, а рішення про його взяття на військовий облік відповідає вимогам чинного законодавства, відсутні й правові підстави для скасування наказу Святошинського районного у м.Києві ТЦКтаСП №91/МГ від 01.04.2025 про призов Позивача на військову службу під час мобілізації.
Позовна вимога про зобов`язання Святошинський районний у м.Києві ТЦКтаСП відновити в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» статус позивача як особи, виключеної з військового обліку, також є безпідставною та не підлягає задоволенню.
На момент внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо позивача відповідач керувався виключно чинною редакцією Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка не передбачала можливості збереження за позивачем статусу особи, виключеної з військового обліку, у зв`язку з його попереднім засудженням. Таким чином, внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснювалося відповідачем на виконання вимог чинного законодавства, а не на власний розсуд. 
Відсутність у законі передбачених підстав для виключення позивача з військового обліку унеможливлює задоволення вимоги про відновлення в Реєстрі «Оберіг» статусу особи, виключеної з військового обліку. Крім того, задоволення цієї позовної вимоги зобов`язало б відповідача застосувати редакцію Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка втратила чинність, та внести до Реєстру відомості, що не відповідають чинному законодавству. 
Позивач скористався правом надання відповіді на відзив Святошинського районного у м.Києві ТЦКтаСП та зазначає наступне.
Позивач був правомірно виключений з військового обліку 25.05.2022 року на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин). Виключення з військового обліку є завершеним юридичним фактом та актом індивідуальної дії, який породив сталі правові наслідки - позивач повністю втратив юридичний статус «військовозобов`язаного» і набув статусу «невійськовозобов`язаного» громадянина.
Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 09.02.1999 р. № 1-рп/99 наголосив, що принцип незворотності дії закону в часі полягає в тому, що дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання ним чинності і припиняється з моменту втрати ним чинності, а до події чи юридичного факту застосовується закон, чинний на момент виникнення відповідних правовідносин.
Нова редакція закону поширюється виключно на ті правовідносини, які виникли після її набрання чинності, і регламентує правила взяття або виключення з обліку осіб, які на той момент мали статус призовників, військовозобов`язаних чи резервістів. Позивач станом на 18.05.2024 такого статусу не мав.
Щодо відсутності у відповідача правових підстав та дискреційних повноважень для поновлення на обліку та порушення принципу правової визначеності відповідач зазначає, що він «не наділений дискреційними повноваженнями самостійно визначати підстави перебування особи на військовому обліку». Водночас відповідач суперечить власним висновкам, адже вчинення дій щодо внесення змін до ЄДРПВР «Оберіг» та зміна статусу з «виключений» на «військовозобов`язаний» відбулися за повної відсутності чіткої законодавчо визначеної процедури «поновлення» виключених осіб.
Позивач, який був законно виключений з військового обліку, не міг передбачити, що через майже три роки його статус буде змінено без будь-якої законної процедури.
Жодним чинним нормативно-правовим актом не передбачено право ТЦК та СП самостійно, без заяви громадянина чи без наявності спеціальної процедури поновлення, скасовувати штампи про виключення з військового обліку у військовооблікових документах та змінювати цей статус в електронних реєстрах. Отже, дії відповідача щодо зміни статусу Позивача в системі «Оберіг» вчинені поза межами наданих законом повноважень та не у спосіб, визначений Конституцією і законами України, що суперечить вимогам частини другої статті 19 Конституції України.
Крім того, позивач незаконно мобілізований, оскільки на обліку опинився виключно внаслідок протиправних, самовільних дій самого відповідача. Оскільки первинні дії щодо зміни статусу в Реєстрі «Оберіг» є незаконними, то і всі наступні похідні рішення (у тому числі поіменний список № 10/3028 від 31.03.2025 р. та безпосередньо наказ про мобілізацію № 91/МГ від 01.04.2025 р.) є похідними від протиправних дій щодо незаконного поновлення позивача на військовому обліку, а тому також є протиправними та підлягають скасуванню.
Окремо звертає увагу суду, що події, пов`язані із протиправними діями службових осіб ТЦК та СП під час примусового оформлення та призову позивача, наразі є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке здійснюється Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань. У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 офіційно визнано потерпілим. Факт внесення відомостей до ЄРДР та визнання позивача потерпілим сам по собі не підтверджує винуватість будь-яких осіб, однак свідчить про те, що компетентним органом досудового розслідування встановлено наявність достатніх підстав для здійснення перевірки законності дій службових осіб ТЦК та СП у межах кримінального провадження. Ці обставини є додатковим доказом того, що правомірність дій відповідача є обґрунтовано поставленою під сумнів.
Додаткових письмових пояснень чи клопотань від учасників справи не надходило. Всі учасники справи та їх представники зареєстровані в підсистемі «Електронний суд», позивач та відповідачі скористалися своїм правом надати письмові пояснення щодо спірних правовідносин, документи, які витребовувалися судом містяться в матеріалах справи наявні в підсистемі «Електронний суд», 
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, дослідивши зміст наданих учасниками справи заяв по суті спорту та додаткових пояснень, суд виходить з наступного.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 був засуджений до позбавлення волі за тяжкий злочин. ОСОБА_1 видано 20.05.2014 довідку про те, що позивач був засуджений 09.01.2013 до 3 років 1 місяці позбавлення волі, відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 13.09.2012 по 20.05.2014.
Також позивачу видана довідка ІНФОРМАЦІЯ_7 №4/125 від 25.05.2022 про те, що ОСОБА_1 не підлягає призову по мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 та виключений з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Також на ім`я позивача ІНФОРМАЦІЯ_16 видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_5 від 25.05.2022.
У тимчасовому посвідченні зазначено, що ОСОБА_1 є придатний до військової служби за станом здоров`я. Призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_7 зарахований у запас 24.05.2022 п. 3 ч.6 ст. 37 ЗУ «Про ВОіВС». Також міститься відмітка про те, що 24.05.2022 позивача взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_16 та 24.05.2025 знято з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_21 . Зазначено, що 25.05.2022 ОСОБА_1 виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_7 п. 3 ч. 6 ст. 37 ЗУ «Про ВОіВС».
29.03.2025 ІНФОРМАЦІЯ_22 видано позивачу військовий квиток серія НОМЕР_2 . 
У військовому квитку міститься інформація, що призовною комісією Конотопського району Сумської області зараховано позивача у запас 24.05.2022. 
Також міститься інформація про те, що ОСОБА_1 29.03.2025 медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_23 визнаний придатним до військової служби. Зазначено, що у ЗСУ позивач не служив. Присвоєно звання «солдат» наказом №41 від 01.03.2025, проходить службу у НОМЕР_3 з 01.04.2025 згідно наказу №398ос від 02.04.2025. Також міститься відмітка, що позивача взято на облік 29.03.2025 в ІНФОРМАЦІЯ_18 .
Щодо позовних вимог стосовно визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_24 про призов за мобілізацією позивача та наказу ВЧ НОМЕР_1 у частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу, судом витребовувалися спірні накази у відповідачів.
Так судом витребовувалися документи у ІНФОРМАЦІЯ_24 стосовно призову ОСОБА_1 по мобілізації на військову службу.
На виконання вимог ухвали суду відповідачем надано до матеріалів справи наказ Святошинського районного у м.Києві ТЦКтаСП №41 від 01.03.2025 «Про присвоєння військового звання «солдат» військовозобов`язаним, які зараховані у запас. Зазначену інформацію про присвоєння позивачу військового звання «солдат» внесено до військового квитка. 
Також відповідачем надано наказ Святошинського районного у м.Києві ТЦКтаСП №91/МГ від 01.04.2025 «Про організацію призову військовозобов`язаних запасу на військову службу по загальній мобілізації на особливий період», яким було проведено поставку військовозобов`язаних запасу щодо призову на військову службу по загальній мобілізації до військових частин та установ Збройних Сил України, солдата ОСОБА_1 з 01.04.2025 - до команди 9930.
Судом витребовувалося у ВЧ НОМЕР_1 накази про зарахування до списків особового складу НОМЕР_3 ОСОБА_1 .
На виконання вимог ухвали суду НОМЕР_3 надано витяг з наказу №1240-ОС від 03.09.2025 стосовно позивача в якому зазначено, що солдат ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу та на всі види грошового забезпечення НОМЕР_3 з 01.04.2025 як курсант першого відділу підготовки центру базової загальновійськової підготовки.
На виконання вимог ухвали суду відповідачем надано письмові пояснення в яких зазначається, що помилково було сформовано відносно позивача витяг з наказу за №1240-ОС від 03.09.2025. Вірний номер та дата наказу відносно позивача є №398-ос від 02.04.2025, а тому просить на враховувати наданий наказ за №1240-ОС від 03.09.2025. 
Судом встановлено, що дійсно зміст наданих відповідачем витягів з наказів (№1240-ОС від 03.09.2025, №398-ос від 02.04.2025) є ідентичний за змістом відносно ОСОБА_1 , а саме зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу та на всі види грошового забезпечення НОМЕР_3 з 01.04.2025 як курсанта першого відділу підготовки центру базової загальновійськової підготовки.
Враховуючи пояснення позивача та відповідача, а також інформацію у військовому квитку позивача (наказ від 02.04.2025 №398-ос), саме наказом НОМЕР_3 №398-ос від 02.04.2025 позивача зараховано до списків особового складу НОМЕР_3 в якій позивач проходить службу з 01.04.2025.
Так, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_25 (ВЧ НОМЕР_1 ) від 02.04.2025 №398-ОС «Про особовий склад» солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та на всі види грошового забезпечення НОМЕР_3 з 01.04.2025 як курсанта першого відділу підготовки центру базової загальновійськової підготовки, присвоєно особистий номер, визначено відповідні розміри та складові грошового забезпечення позивача. Зазначено, що позивач приступив до виконання обов`язків за посадою з 01.04.2025. 
Згідно змісту адміністративного позову та додаткових письмових пояснень позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог щодо скасування наказів про призов по мобілізації та зарахування до списів особового складу НОМЕР_3 , посилається на те, що він є особою, яка станом на 29.03.2025 мала статус «виключений з військового обліку», і з 25.05.2022 відповідно до тимчасового посвідчення № НОМЕР_5 позивач не є військовозобов`язаний, виключений з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 згідно пп.6 п.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із засудженням за тяжкий злочин, є цивільною особою.
Саме зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду про визнання протиправним та скасування наказу про призов за мобілізацією та зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу НОМЕР_3 .
Стосовно зазначених обґрунтувань позивача суд зазначає, що такі твердження не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.
Так, матеріалами справи підтверджується, що позивач був виключений з військового обліку згідно пп.6 п.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Дані обставини не є спірними, сторонами не заперечуються.
Згідно із ч.2ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.
Згідно зі ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
За змістом п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі по тексту - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з п.9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до п.11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Отже, обов`язки щодо обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Правове регулювання відносин між Державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232-ХІІ).
За змістом ч.1 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч.5ст.1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Згідно ч.7 ст.1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Статтею 37 Закону №2232-ХІІвизначено підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.
Відповідно до п.6 ч.6ст.37 Закону №2232-ХІІ(у редакції, чинній до 18.05.2024) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Однак, у зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX, який набрав законної сили 18.05.2024 (далі по тексту - Закон №3633-ІХ), редакція ч.6ст.37 Закону №2232-ХІІзазнала змін, внаслідок яких, п.6 ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ було виключено.
За змістом ч.6ст.37 Закону №2232-ХІІ(у редакції, чинній з 18.05.2024), виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Крім того, 18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі по тексту Порядок №560).
Згідно з п.4 розділу «Загальні питання» Порядку №560 на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані: особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Отже, з 18.05.2024 редакція ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, більш того, з цього часу передбачена можливість взяття на облік особи, яку раніше було засуджено до позбавлення волі, за вчинення тяжкого злочину.
Щодо посилання позивача на частину 1 статті 58 Конституції України, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правових актів в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (ст. 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Однак, у даному випадку йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Суд акцентує увагу, що законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави.
З огляду на наведені вище положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку № 560, з 18.05.2024 особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
З наведеного слідує, що з 18.05.2024 позивач, який є громадянином України, який раніше перебував на військовому обліку (взятий ІНФОРМАЦІЯ_16 на військовий облік 24.05.2022) та був виключений з військового обліку військовозобов`язаних ( ІНФОРМАЦІЯ_16 25.05.2022) на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку.
Щодо посилання позивача на розгляд судом іншої справи №577/7414/25, яка має суттєве значення для повного та всебічного розгляду даної справи, оскільки підтверджує системний характер порушень прав громадян з боку відповідачів та наявність у їхніх діях ознак складу кримінальних правопорушень, за якими вже подані заяви до ДБР, а також стосується аналогічних протиправних дій з боку тих самих посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_8 . В обох випадках задіяні одні й ті самі посадові особи ТЦК, які здійснювали підготовку документів, які вносили завідомо неправдиві дані у військові квитки «заднім числом» для скасування статусу осіб, що були виключені з обліку та в обох справах ТЦК ігнорує статус «Не військовозобов`язаний», який відображається у застосунку «Резерв+», суд зазначає наступне.
Так, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень в провадженні Сумського окружного адміністративного суду перебувала справа № 577/7414/25 за результатом розгляду якої рішенням суду від 02.04.2026, залишеного без змін Другим апеляційним адміністративним судом постановою від 08.06.2026, в задоволенні позову було відмовлено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/137204011). Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.06.2026 по справі №577/7414/25 відмовлено у відкритті касаційного провадження.
Суд звертає увагу , що під час розгляду справи №577/7414/25 Другий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що з 18.05.2024 особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину або особливо тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призваними на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд зазначає, що у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів запис про виключення позивача з військового обліку, з огляду на відсутність у ст. 37 Закону №2232-ХІІ, станом на час виникнення спірних правовідносин такої підстави як виключення з військового обліку осіб, які засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину.
Щодо посилання позивача, як підставу для задоволення позовних вимог, а саме інформацію у застосунок «Резерв+» про те, що позивач не є військовозобов`язаним, є виключеним з військового обліку, суд зазначає, що такі дані не є самостійною базою даних, а функціонує як інтерфейс (засіб відображення) для перегляду інформації з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (реєстр «Оберіг»). 
При цьому будь-яка інформація із електронних баз даних повинна підтверджуватися первинними документами та доказами, та не суперечити чинним нормативно-правовим актам.
Передумовою для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною є невчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.
Під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушення наведеного принципу в межах спірних правовідносин, а тому підстави для задоволення позовних вимог, заявлених до відповідачів із зазначених позивачем обґрунтувань відсутні.
Станом на день прийняття спірних наказів про призов за мобілізацією, прийняття на військову службу та зарахування до списків особового складу військової частини, позивач належав до кола осіб, які зобов`язані стати на військовий облік, оскільки позивач є військовозобов`язаним, враховуючи те, що з 18.05.2024, як особа, яка раніше була засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину підлягала взяттю на військовий облік та позивач міг бути призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Зазначений висновок суду узгоджується із правовою позицією Другого апеляційного адміністративного суду, викладеному в постанові від 08.06.2026 по справі №577/7414/25 , на розгляд якої позивач посилався у письмових поясненнях.
Аналогічні висновки викладені і у постановах Другого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2025 р. Справа № 520/23029/24, від 12 серпня 2025 р. Справа № 520/5255/25, від 05 вересня 2025 р. Справа № 520/7598/25, від 04.02.2026 по справі № 520/34705/24.
Щодо посилання позивача на взяття на військовий облік в Святошинському районному у м.Києві ТЦКтаСП, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться у порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі та не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку. 
Відповідно до пункту 81 Порядку №560 призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, Голови СБУ, його заступників чи керівника підрозділу, органу, закладу, установи СБУ. У разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
В даному випадку, позивач з 24.05.2022 призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_7 зарахований у запас, а також взятий на військовий облік 24.05.2022 в ІНФОРМАЦІЯ_21 , про що зазначено у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_5 від 25.05.2022.
В подальшому позивача 29.03.2025 взято на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_23 , про що міститься відмітка у військовому квитку позивача.
Стосовно посилання позивача на те, що предметом кримінального розслідування є факт внесення службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_19 завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів військового квитка та облікових даних щодо нібито «придатності» та зміни цивільного статусу, а документи, надані відповідачем до суду, зокрема, щодо проходження ВЛК 29.03.2025 та присвоєння звання, є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні за фактом підробки, вони не можуть вважатися належними та допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України, суд зазначає наступне.
Порядок оскарження рішення ВЛК визначені Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 за № 402.
За матеріалами справи, а саме записами у військовому квитку, підтверджується, що позивач 29.03.2025 визнаний рішенням ВЛК придатним до військової служби. Позивачем не надано доказів оскарження рішення від 29.03.2025 військово-лікарської комісії про придатність позивача до військової служби. В межах розгляду даної справи предметом позовних вимог не є правомірність проходження позивачем 29.03.2025 військово-лікарської комісії. Позивачем такі позовні вимоги не заявлялися, судом не досліджується.
В разі порушення прав позивача щодо проходження 29.03.2025 ВЛК позивач не позбавлений права на окреме звернення до суду щодо рішення, дій-бездіяльності посадових осіб ВЛК за захистом порушеного права.
Станом на час розгляду даної справи по суті, в матеріалах справи відсутні докази того, що надані документи відповідачами визнані вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності фальшивими.
Судом також враховуються висновки Верховного Суду, зазначені в постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23, згідно яких зазначено, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
З огляду на викладене оскаржувані накази, як акти індивідуальної дії, реалізовані його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права позивача, оскільки скасування таких наказів, які вже реалізовані та вичерпали свою дію, не може призвести до відновлення порушеного права.
Скасування судовим рішенням наказів щодо мобілізації та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, зарахування до списків особового складу військових частин не змінить статусу позивача як військовослужбовця.
Звільнення військовослужбовця зі служби під час воєнного стану здійснюється з підстав, визначених ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Стосовно позовних вимог щодо прийнятого наказу командиром ВЧ НОМЕР_1 щодо зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу, суд зазначає наступне.
Підставами для скасування спірного наказу позивачем зазначається те, що призов було здійснено на підставі сфальсифікованих біографічних даних та всупереч правовому статусу позивача, а тому на підставі незаконного призову було видано наказ ВЧ НОМЕР_1 про зарахування до списків особового складу частини ( АДРЕСА_1 ). Позивач посилається на те, що не має військової освіти та не служив, а отже, його зарахування в запас під час відбування покарання є завідомо протиправним. На момент видання спірного наказу позивач цивільною особою, виключеною з військового обліку, а мобілізація особи, яка не є суб`єктом військового обов`язку, є нікчемною, і мав статус «виключений з військового обліку» з 25.05.2022, а тому є цивільною особою, яка була виключена з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про ВОіВС» у зв`язку із засудженням за тяжкий злочину.
Такі обґрунтування не можуть бути визнані судом правомірними, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог. Як зазначено судом вище, позивач є військовозобов`язаним, враховуючи те, що з 18.05.2024, як особа, яка раніше була засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину підлягав взяттю на військовий облік та міг бути призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період. 
Стосовно посилання позивача у додаткових обґрунтування своєї позиції по справі, а саме на реєстрацію звернень до контролюючих та правоохоронних органів щодо неправомірних дій посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_8 (зокрема, щодо ознак кримінальних правопорушень за ст. 364, 366 КК України), а також щодо того, що ключові дії щодо зміни військово-облікового статусу позивача, які стали передумовою для його незаконного призову, вчинялися ІНФОРМАЦІЯ_16 , здійснення зарахування посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_8 позивача у запас 24.05.2022 (на підставі, що суперечить фактичним обставинам, оскільки позивач перебував у місцях позбавлення волі), суд зазначає наступне. 
Дані обґрунтування не можуть бути підставою для задоволенні позовних вимог. В межах розгляду даної справи позивачем не заявлено будь-які вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_7 , дана особа не є відповідачем при розгляді даної справи, судом не досліджується та не надається правова оцінка рішенням, дії чи бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Суд роз`яснює позивачу, що в разі порушення прав позивача ІНФОРМАЦІЯ_16 , він не позбавлений права окремого звернення до суду за захистом порушеного права в порядку, передбаченому чинним законодавством.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 6, 9, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 134 від 01.03.2025 про призов за мобілізацією ОСОБА_1 , визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 398ос від 01.03.2025 у частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу, зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 відновити у реєстрі “Оберіг” статус ОСОБА_1 , як виключеного з військового обліку – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя   С.М. Гелета