ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2825/25  Номер провадження 22-ц/814/2152/26	Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Рой Інна Володимирівна, та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати),

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025 року позивачка звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» (далі – ТОВ «Агро-Край») про стягнення коштів (орендної плати) за користування земельними ділянками кадастрові номери 5320486900:00:009:0052 та 5320486900:00:009:0053 за 2023 рік у розмірі 13 583,83 грн.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власницею земельних ділянок площею 2,090 га та 2,0855 га на території Сарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом від 02 червня 2010 року та 12 серпня 2016 року та Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
17 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Стандарт-Агро» укладено Договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,0855 га, кадастровий номер 5320486900:00:009:0052; 12 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Стандарт-Агро» укладено Договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,090 га, кадастровий номер 5320486900:00:009:0053, яка розташована на території Сарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області. 
Договори укладено на 7 років. Земельні ділянки передані в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до Додаткових угод № б/н від 11 липня 2017 року до договорів оренди землі, зі згоди Орендодавця Орендар передав, а Новий орендар приймав на себе права та обов`язки сторони (Орендаря), передбачені в Договорі оренди, де Новий орендар - ТОВ «Агро-Край», орендна плата вноситься Орендарем в розмірі 10 % від нормативної грошової земельної ділянки за рік оренди.
Вказує, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по орендній платі в розмірі 13 583,83 грн, яку позивачка просить стягнути з відповідача.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати) задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній плати за користування земельними ділянками кадастрові номера 5320486900:00:009:0052 та 5320486900:00:009:0053 за період з 01 січня 2023 року по 17 травня 2023 та 12 серпня 2023 року, 3% річних, інфляційні втрати, пені у загальному розмірі 321,69 грн, з них 5 296,18 грн (орендна плата), 462,22 грн (3% річних), 1 073,83 грн (інфляційні втрати).
Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 587,80 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 4 853,00 грн. 
Короткий зміст вимог апеляційних скарг
З рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2026 року не погодилася позивачка та оскаржила його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати оскаржуване рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а саме: стягнути з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній плати за користування земельними ділянками (кадастровий номер 5320486900:00:009:0052, кадастровий номер 5320486900:00:009:0053) за 2023 рік у загальному розмірі 13 583,83 грн, з них 10 710,74 грн (основний борг), 688,86 грн (3% річних), 2 184,23 грн (інфляційні втрати).
Також з рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2026 року не погодився відповідач, який в апеляційній скарзі просить змінити рішення в частині відшкодування витрат на правову допомогу виклавши резолютивну частину в наступній редакції: «Стягти з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн».
Позиція учасників справи
Узагальнені доводи, наведені в апеляційній скарзі позивача
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково мотивував своє рішення строком виплати оренди в кількості 320 днів замість 365 днів.
Відповідно до дати укладення спірного договору оренди земельної ділянки від 17 травня 2015 року та строку його дії (7 років) та умов виплати орендної плати у річному розмірі, вбачається, що закінчення річного періоду за узгодженими сторонами умовами припадає саме на 15 травня 2023 року (перший рік з 15 травня 2015 року по 15 травня 2016 року, другий рік з 15 травня 2016 року по 15 травня 2017 року, третій рік з 15 травня 2017 року по 15 травня 2018 року, четвертий рік з 15 травня 2018 року по 15 травня 2019 року, п`ятий рік з 15 травня 2019 року по 15 травня 2020 року, шостий рік з 15 травня 2020 року по 15 травня 2021 року, сьомий рік з 15 травня 2021 року по 15 травня 2022 року, восьмий рік з 15 травня 2022 року по 15 травня 2023 року – пролонгація на рік відповідно до пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу). 
Відповідно до дати укладення спірного договору оренди земельної ділянки від 12 серпня 2016 року та строку його дії (7 років) та умов виплати орендної плати у річному розмірі, вбачається, що закінчення річного періоду за узгодженими сторонами умовами припадає саме на 12 серпня 2023 року (перший рік з 12 серпня 2016 року по 12 серпня 2017 року, другий рік 12 серпня 2017 року по 12 серпня 2018 року, третій рік з 12 серпня 2018 року по 12 серпня 2019 року, четвертий рік з 12 серпня 2019 року по 12 серпня 2020 року, п`ятий рік з 12 серпня 2020 року по 12 серпня 2021 року, шостий рік з 12 серпня 2021 року по 12 серпня 2022 року, сьомий рік з 12 серпня 2022 року по 12 серпня 2023 року). Тобто оплата має здійснюватися за кожний календарний рік, який охоплював період з серпня 2022 року по серпень 2023 року. Орендар користувався земельною ділянкою повних сім років, тому орендна плата повинна бути сплачена за ці роки.
Узагальнені доводи, наведені в апеляційній скарзі відповідача
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що при визначенні суми витрат на правничу допомогу суд першої інстанції мав врахувати обсяг і характер виконаної адвокатом роботи, конкретні обставини справи і її складність.
Вважає, що в даній справі заявлені судові витрати є завищеними, оскільки справа не потребує великої правової кваліфікації щодо даного предмета спору.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо розгляду справи без виклику сторін
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Оскільки, що ціна позову становить 13 583,83 грн та зважаючи на положення частини тринадцятої статті 7, статтю 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін у порядку письмового провадження. 
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власницею земельних ділянок площею 2,090 га та 2,0855 га на території Сарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом від 02 червня 2010 року та 12 серпня 2016 року та Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
17 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Стандарт-Агро» укладено Договір оренди землі, відповідно до яких орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,0855 га, кадастровий номер 5320486900:00:009:0052 
12 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Стандарт-Агро» укладено Договір оренди землі, відповідно до яких орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,090 га, кадастровий номер 5320486900:00:009:0053, яка розташована на території Сарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області.
Згідно пунктів 3 та 3.1 договорів оренди землі, договори укладено на 7 років. Земельні ділянки передані в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до Додаткових угод № б/н від 11 липня 2017 року до договорів оренди землі, зі згоди Орендодавця Орендар передав, а Новий орендар приймав на себе права та обов`язки сторони (Орендаря), передбачені в Договорі оренди, де Новий орендар - ТОВ «Агро-Край», орендна плата вноситься Орендарем в розмірі 10 % від нормативної грошової земельної ділянки за рік оренди.
З матеріалів справи також вбачається, що договорами передбачено: нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 66 526,42 грн.
Додатковими угодами б/н від 11 липня 2017 року визначено, що починаючи з 01 січня 2018 року розмір орендної плати визначено 6 652,64 грн (пункти 4.2). 
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем не сплачувалася орендна плата за 2023 рік, а тому виникла заборгованість по орендній платі за земельну ділянку з кадастровим номером 5320486900:00:009:0052 з у рахуванням податків та зборів складає: 5 355,37 грн сума орендної плати за 2023 рік; за земельну ділянку кадастровий номер 5320486900:00:009:0053 з вирахуванням податків та зборів, яка підлягає до виплати позивачу складає: 5 355,37 грн.
Позиція апеляційного суду
Щодо позовних вимог
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
За нормами статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Орендодавець зобов`язаний, зокрема, передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди, орендар - своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
Із огляду на викладене, саме на орендаря покладається обов`язок щодо своєчасної та в повному обсязі сплати орендної плати за земельну ділянку, а орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
З наданих до місцевого суду доказів вбачається, що сторонами справи у договорах оренди землі було узгоджено, що орендна плата може сплачуватися як у грошовій формі, так і у формі відробітку чи в натуральній формі, що в свою чергу можуть бути поєднані (комбіновані) в межах суми, що не перевищує розміру грошової форми орендної плати; орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року на рахунок орендодавця або сплачується в іншій формі, погодженій сторонами; передача продукції та/або надання послуг/виконання робіт в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.
Відповідно до пункту 27 перехідних положень ЗК України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель», щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема, приватної власності.
З огляду на дати укладення спірних договорів оренди земельних ділянок, а також строку їх дії та умов виплати орендної плати у річному розмірі, вбачається, що закінчення річного періоду за узгодженими сторонами умовами припадає саме на 15 травня 2023 року (перший рік з 15 травня 2015 року по 15 травня 2016 року, другий рік з 15 травня 2016 року по 15 травня 2017 року, третій рік з 15 травня 2017 року по 15 травня 2018 року, четвертий рік з 15 травня 2018 року по 15 травня 2019 року, п`ятий рік з 15 травня 2019 року по 15 травня 2020 року, шостий рік з 15 травня 2020 року по 15 травня 2021 року, сьомий рік з 15 травня 2021 року по 15 травня 2022 року, восьмий рік з 15 травня 2022 року по 15 травня 2023 року – пролонгація на рік відповідно до пункту 27 Перехідних Положень Земельного кодексу) та на 12 серпня 2023 року (перший рік з 12 серпня 2016 року по 12 серпня 2017 року, другий рік 12 серпня 2017 року по 12 серпня 2018 року, третій рік з 12 серпня 2018 року по 12 серпня 2019 року, четвертий рік з 12 серпня 2019 року по 12 серпня 2020 року, п`ятий рік з 12 серпня 2020 року по 12 серпня 2021 року, шостий рік з 12 серпня 2021 року по 12 серпня 2022 року, сьомий рік з 12 серпня 2022 року по 12 серпня 2023 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що часткове стягнення орендної плати мало б місце у випадку дострокового розірвання орендних правовідносин між сторонами правочину, однак у справі, що переглядається, такі обставини відсутні.
Водночас, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 753/8945/19 зроблено висновок, що: «у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party)».
Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище, оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь у процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проєкт усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проєкт договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17).
Враховуючи, що відповідач є стороною, яка займалася підготовкою додаткових угод до договорі оренди, так і спірних умов щодо орендної плати, то колегія суддів зауважує, що тлумачення договору оренди землі та додаткових угод до нього повинно здійснюватися на користь позивачки, а тому стягненню підлягає орендна плата у вказаному у позовній заяві розмірі – 10 710,74 грн.
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про стягнення основного боргу у повному розмірі, який вказаний у поданій позовній заяві, то похідні від нього складові (3 % річних, інфляційні втрати) підлягають стягненню також у повному розмірі.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції
Відповідач оскаржив рішення місцевого суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу, вказавши, що такі витрати є завищеними та неспівмірними, з даного приводу суд апеляційної інстанції приходить до нижче вказаного.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19.
Підсумовуючи вказане, для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у цій справі у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
У поданій позовній заяві позивачка просила суд судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу) покласти на відповідача.
На підтвердження понесених судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, позивачці до місцевого суду було подано: копію договору про надання адвокатських послуг №б/н від 16 червня 2025 року, укладеного між клієнтом позивачкою та адвокатом Рой І.В., згідно умов якого сторонами правочину було узгоджено, що вартість послуг (гонорар) формується на підставі тарифів, що визначені сторонами у додатку №1 до даного договору та фіксується сторонами в акті приймання-передачі наданих послуг, з урахуванням тарифів та обсягу фактично наданих послуг (пункт 3.2); копію додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №б/н від 16 червня 2025 року, згідно умов якої сторонами передбачено, що клієнт має здійснити оплату вартості послуг з надання правової допомоги у розмірі 10 000,00 грн; копію акту виконаних робіт № 1 до договору про надання правової допомоги №б/н від 16 червня 2025 року, датованого 20 серпня 2025 року, що містить перелік та вартість наданих юридичних послуг: консультація – 1 000,00 грн, складання та подання адвокатського запиту – 1 000,00 грн, складання та подання позовної заяви – 8 000,00 грн, а всього 10 000,00 грн. Також на підтвердження повноважень представника, до суду було подано копію ордера на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Рой І.В., а також копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю останньою.
Ознайомившись з вимогами позивача щодо відшкодування судових витрат, відповідачем до місцевого суду було подано клопотання про їх зменшення, у якому останній, зокрема, прохав зменшити розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами по даній справі, до розміру 3 000,00 грн.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами спору закріплений положеннями статті 141 ЦПК України, зокрема частиною першою, другою якої передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Підсумовуючи вищевказане, апеляційна скарга відповідача в частині стягнення витрати на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню.
Разом із тим, із урахування задоволення позовних вимог в основній частині позовних вимог, беручи до уваги принцип розумності та співмірності підлягають стягненню витрати із відповідача на правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 7 000,00 грн. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно з пунктом другим частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на вище викладене, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2026 року – змінити, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати) у повному обсязі, а саме: стягнути з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельними ділянками з кадастровим номером 5320486900:00:009:0052 та з кадастровим номером 5320486900:00:009:0053 за 2023 рік у загальному розмірі 13 583,83 грн, з них 10 710,74 грн (основний борг) (замість стягнутих 321,69 грн), 688,86 грн (3% річних) (замість стягнутих 462,22 грн), 2 184,23 грн (інфляційні втрати) (замість стягнутих 1 073,83 грн); стягнути з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн (замість стягнутих 4 853,00 грн).
Щодо судових витрат в частині судового збору
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Так як, рішення у частині стягнення боргу за договорами оренди землі підлягає зміні, підлягає також і зміні сума стягнутого судового збору у суді першої інстанції, тобто, підлягає стягненню із відповідача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1 211,20 грн (замість стягнутих 587,80 грн).
Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу позивачки у повному обсязі, то з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 453,44 грн 

Керуючись статтями 141, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Рой Інна Володимирівна – задовольнити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» - залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2026 року – змінити, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати) у повному обсязі, а саме:
стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельними ділянками з кадастровим номером 5320486900:00:009:0052 та з кадастровим номером 5320486900:00:009:0053 за 2023 рік у загальному розмірі 13 583,83 грн, з них 10 710,74 грн (основний борг), 688,86 грн (3% річних), 2 184,23 грн (інфляційні втрати);
стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1 211,20 грн (замість стягнутих 587,80 грн); 
стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн (замість стягнутих 4 853,00 грн).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 453,44 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 липня 2026 року.

Головуючий         В.П. Пікуль 

Судді          Т.В. Одринська

О.О. Панченко