КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 757/46878/23-ц Головуючий у суді І інстанції Григоренко І.В.
Провадження № 22-ц/824/9060/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2026 року м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03 лютого 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересована особа - комунальне підприємствр виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»,

в с т а н о в и в:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа, виданого 24 жовтня 2025 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з нього на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») заборгованості за спожиту теплову енергію за період з листопада 2020 року по липень 2023 року у розмірі 47 860,57 грн, інфляційної складової боргу у розмірі 19 189,02 грн, трьох процентів річних у розмірі 3 970,86 грн, а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн, таким, що не підлягає виконанню.
Заяву обґрунтував тим, що після ухвалення рішення від 16 квітня 2024 року у справі № 757/46878/23-ц він отримав від стягувача акт звіряння взаєморозрахунків за послуги з постачання теплової енергії та рахунок на оплату заборгованості за послуги постачання теплової енергії від 30 квітня 2024 року, у якому зазначено, що розмір заборгованості станом на 01 квітня 2024 року з урахуванням оплат в поточному періоді становить 100 666,24 грн. Відповідно до платіжної інструкції від 03 червня 2024 року він повністю оплатив вказану заборгованість, про що також було зазначено у постанові Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року, відтак його обов`язок як боржника перед стягувачем за рішенням суду відсутній внаслідок його добровільного виконання, що є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03 лютого 2026 рокузаяву ОСОБА_1 задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий Печерським районним судом міста Києва 24 жовтня 2025 року на виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року у цивільній справі № 757/46878/23-ц за позовом КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що боржником до видачі виконавчого листа добровільно виконано рішення суду та сплачено стягувачу суму заборгованості, тому обов`язок боржника за виконавчим документом відсутній, внаслідок чого виконавчий лист підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.
Не погоджуючись із цим судовим рішенням, КП «Київтеплоенерго» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з підстав неповного з`ясування судом першої інстанціїобставин, що мають значення для справи й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що надана заявником платіжна інструкція не свідчить про погашення ним саме боргу, який був примусово стягнутий на підставі виконавчого листа від 24 жовтня 2025 року.
Ця платіжна інструкція не може бути доказом добровільного виконання судового рішення у справі № 757/46878/23-ц, оскільки рахунок № 053050010020100/04/2024/1 від 30 квітня 2024 року, на який посилається у призначенні платежу платник, вказує на існування станом 01 квітня 2024 року заборгованості, яка обліковувалася за іншим договором, а саме публічним договором про надання послуги з постачання теплової енергії № 053050010020100, що не було ані підставою, ані предметом позову КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 у даній справі.
Тобто платіжна інструкція від 03 червня 2024 року не стосується договору на постачання теплової енергії від 10 листопада 2020 року № 530500-0301 та заборгованості за теплову енергію для потреб опалення та вентиляції за період з листопада 2020 року по липень 2023 року.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не встановив цих обставин, які є суттєвими під час розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а фактично виходив лише зі слів заявника.
Стягувач звертає увагу, що під час апеляційного розгляду справи № 757/46878/23-ц Київський апеляційний суд дослідив і надав оцінку наявній платіжній інструкції від 03 червня 2024 року, а саме встановив, що ОСОБА_1 на підставі акту звіряння взаєморозрахунків за послуги з постачання теплової енергії та рахунку на оплату заборгованості за послуги постачання теплової енергії від 30 квітня 2024 року № 053050010020100/04/2024/1 сплатив заборгованість в поточному періоді - з 01 жовтня 2021 року по 01 травня 2024 року.
Отже, заборгованість, яка була предметом спору у справі № 757/46878/23-ц, відповідачем не сплачена.
Крім того, боржник не вказав та не надав жодних доказів про сплату ним в добровільному порядку ані інфляційної складової боргу у розмірі 19 189,02 грн, ані 3 % річних у розмірі 3 970,86 грн, ані витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грнвідповідно до судового рішення у справі № 757/46878/23-ц. Ці суми взагалі не входять до складової розрахунку заборгованості за несплату отриманих заявником послуг від КП «Київтеплоенерго» та підлягають окремому виконанню.
Отже, прийняте судове рішення про задоволення заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в частині інфляційної складової боргу, 3 % річних та витрат зі сплати судового збору без надання доказів їх оплати є безпідставним і незаконним.
У відзиві на апеляційну скаргу заявник в особі представника - адвоката Захарчука І.А. просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції- без змін, посилаючись на те, що станом на дату ухвалення постанови Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року заборгованість боржника перед стягувачем уже була відсутня.
Твердження КП «Київтеплоенерго» про те, що сплачена 03 червня 2024 року сума не стосується заборгованості у даній справі та нібито була сплачена за іншим договором, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року.
Зазначає, що фактично доводи стягувача зводяться до твердження про можливість подвійного нарахування заборгованості за один і той самий період, щодо одного й того ж об`єкта та споживача, що є очевидно неправомірним. Оскільки боржник добровільно виконав рішення суду та повністю погасив заборгованість, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву, постановивши законну і обґрунтовану ухвалу.
Учасники справи та/або їх представники в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року у справі № 757/46878/23-ц позов КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з листопада 2020 року по липень 2023 року у розмірі 47 860,57 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 19 189,02 грн, три проценти річних у розмірі 3 970,86 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.
Відповідно до акту звіряння взаєморозрахунків за послуги з постачання теплової енергії (ТЕ) від 23 травня 2024 року та рахунку на оплату заборгованості за послуги постачання теплової енергії (ТЕ) № 053050010020100/04/2024/1 від 30 квітня 2024 року розмір заборгованості ОСОБА_1 перед КП «Київтеплоенерго» за вказані послуги станом на 01 квітня 2024 року з урахуванням оплат становив 100 666,24 грн.
Згідно з копією платіжної інструкції від 03 червня 2024 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок КП «Київтеплоенерго» заборгованість за постачання ТЕ згідно рахунку № 053050010020100/04/2024/1 від 30 квітня 2024 року у розмірі 100 666,24 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Захарчука І.А., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року - без змін.
Відповідно до мотивувальної частини вказаної постанови колегія суддів врахувала, що вже після ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_1 на підставі акту звіряння взаєморозрахунків за послуги з постачання теплової енергії отримав від КП «Київтеплоенерго» рахунок на оплату заборгованості за послуги постачання теплової енергії від 30 квітня 2024 року, у якому зазначено, що розмір заборгованості за послуги станом на 01 квітня 2024 року з урахуванням оплат в поточному періоді становить 100 666,24 грн. Відповідно до платіжної інструкції від 03 червня 2024 року ОСОБА_1 повністю оплатив вказану заборгованість, що фактично свідчить про визнання ним зазначених вимог.
24 жовтня 2025 року стягувачу видано виконавчий лист у справі № 757/46878/23-ц щодо примусового виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України.
В частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.
Відповідно до вимог частини першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
До матеріально-правових підстав визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Однак у законі не наведено чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зокрема у частині другій статті 432 ЦПК України.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Найпоширенішою підставою припинення зобов`язання є його припинення внаслідок виконання, проведеного належним чином.
Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11, від 17 жовтня 2019 року у справі № 2-3558/2010 та від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.
Суть процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом. Матеріально-правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
У справі, яка переглядається, встановлено, що стягнення із ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 47 860,57 грн на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року у справі № 757/46878/23-ц відбулося за об`єктом споживання - нежитловим приміщенням № 2 у будинку АДРЕСА_1 , що належить боржнику на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 10 липня 2010 року.
Суд першої інстанції на підставі наявних у справі доказів, а саме акту звіряння взаєморозрахунків за послуги з постачання теплової енергії (ТЕ) від 23 травня 2024 року та рахунку на оплату заборгованості за послуги постачання теплової енергії (ТЕ) № 053050010020100/04/2024/1 від 30 квітня 2024 року, встановив, що розмір заборгованості боржника перед стягувачем за вказаними комунальними послугами станом на квітень 2024 року становив 100 666,24 грн.
Відповідно до платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.3681929127.1 від 03 червня 2024 року ОСОБА_1 було сплачено на рахунок КП «Київтеплоенерго» заборгованість за постачання теплової енергії згідно рахунку № 053050010020100/04/2024/1 від 30 квітня 2024 року у розмірі 100 666,24 грн.
Зазначені обставини також були встановлені у постанові Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року - без змін.
Крім того, матеріали справи свідчать, що у червні 2024 року грошові кошти в сумі 100 666,24 грн були зараховані КП «Київтеплоенерго» на особовий рахунок № НОМЕР_1 , який закріплений за нежитловим приміщенням АДРЕСА_2 , і заборгованість у ОСОБА_1 була відсутня.
Оскільки боржником ще до видачі виконавчого листа у справі № 757/46878/23-ц добровільно виконано рішення суду, а саме на підставі проведених взаємних розрахунків сплачено стягувачу суму основної заборгованості за спожиті комунальні послуги, то цей обов`язок боржника за виконавчим документом вважається припиненим, що є обставиною, яка відповідно до положень статті 432 ЦПК України дає достатні підстави для визнання виконавчого листа про стягнення присудженої судом суми заборгованості таким, що не підлягає виконанню.
Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2025 року у справі № 757/46878/23-ц в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованості за спожиту теплову енергію за період з листопада 2020 року по липень 2023 року у розмірі 47 860,57 грн внаслідок добровільного виконання відповідного обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження є обґрунтованим, відповідає встановленим обставинам справи та узгоджується із нормами матеріального і процесуального законодавства.
Доводи апеляційної скарги КП «Київтеплоенерго» про те, що надані заявником докази не свідчать про добровільне виконання ним судового рішення, оскільки особовий рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховані кошти, був відкритий для обліку розрахунків, нарахувань та платежів за публічним договором приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії, а не за укладеним між сторонами письмовим договором на постачання теплової енергії № 530500-0301 від 10 листопада 2020 року, відповідно до якого було стягнуто заборгованість в судовому порядку, колегія суддів не сприймає, так як стягнення заборгованості за комунальні послуги проводиться саме за об`єктом нерухомого майна (споживання), незалежно від кількості відкритих по ньому особових рахунків чи існуючих договорів із власником. В протилежному випадку у боржника існуватимеобов`язок із подвійної сплати заборгованості за один і той же період та щодо одного й того ж об`єкта споживання, що не відповідає завданню та основним засадам цивільного судочинства і створює дисбаланс прав і законних інтересів сторін у справі.
Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (частина перша статті 61 Конституції України).
Водночас суд апеляційної інстанції приймає до уваги аргументи стягувача щодо безпідставності висновків районного суду про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення інфляційної складової боргу, 3 % річних та витрат зі сплати судового збору.
За своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.
В частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.
Як передбачено частиною четвертою статті 81 ЦПК України, судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до оспорюваного виконавчого листа у справі № 757/46878/23-ц ізОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з листопада 2020 року по липень 2023 року у розмірі 47 860,57 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 19 189,02 грн, три проценти річних у розмірі 3 970,86 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.
Проте матеріали справи не містять відомостей і боржник не надав доказів щодо сплати ним в добровільному порядку поза межами виконавчого провадження інфляційної складової боргу, 3 % річних та судових витрат. Зазначені складові загальної суми стягнутого боргу не відображені в акті звіряння взаєморозрахунків за послуги з постачання теплової енергії (ТЕ) від 23 травня 2024 року, а також відсутні у наданому стягувачем розрахунку заборгованості постачання теплової енергії (ТЕ) по особовому рахунку № НОМЕР_1 .
Отже, за наявних у справі доказів в суду першої інстанції не було належних підстав для визнання виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2025 року у справі № 757/46878/23-ц в частині із ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» інфляційної складової боргу у розмірі 19 189,02 грн, трьох процентів річних у розмірі 3 970,86 грн, а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн таким, що не підлягає виконанню.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції у вказаній частині не відповідає обставинам справи та вимогам статей 260, 263 ЦПК України, постановлена з порушенням норм процесуального права, тому відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволення заяви  ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення інфляційної складової боргу, 3 % річних та витрат зі сплати судового збору.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити частково.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03 лютого 2026 року в частині визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2025 року у справі № 757/46878/23-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» інфляційної складової боргу у розмірі 19 189,02 грн, трьох процентів річних у розмірі 3 970,86 грн, а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн, скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.
В іншій частині ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній