ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/2285/18 Головуючий суддя І інстанції Шиховцова А. О.
Провадження № 22-ц/818/1556/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів дарування

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2026 року  м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого   Яцини В.Б.
суддів колегії  Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання  Шевцової К.Є., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мангушева Ольга Степанівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чижова Наталія Анатолівна про визнання недійсними договору дарування, купівлі-продажу та іпотек,-
в с т а н о в и в :

22.03.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мангушева Ольга Степанівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чижова Наталія Анатолівна з цивільним позовом, в якому з урахуванням уточнених збільшених позовних вимог просив суд:
1. визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 896913063101, загальною площею 103,2 кв.м., укладений 05.07.2018 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А.;
2. визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 896913063101, загальною площею 103,2 кв.м., укладений 13.07.2018 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А.;
3. визнати недійсним договір дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 896913063101, загальною площею 103,2 кв.м., укладений 16 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С.;
4. застосувати реституцію та повернути сторони за договором дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 896913063101, загальною площею 103,2 кв.м., укладеним 16 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. до попереднього стану, що існував до укладення даного договору, шляхом скасування запису про право власності за ОСОБА_3 та поновлення запису про право власності за ОСОБА_2 ; 
5. визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 994230463101, загальною площею 53,8 кв.м., укладений 08.08.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С.;
6. застосувати реституцію та повернути сторони за договором дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 53,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 994230463101, укладений 08 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. до попереднього стану, що існував до укладення даного договору, шляхом скасування запису про право власності за ОСОБА_3 та поновлення запису про право власності за ОСОБА_2 ;
7. визнати недійсним договір іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 994230463101, загальною площею 53,8 кв.м. укладений 27.10.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С.;
8. визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 999085963246, загальною площею 365,8 кв.м. укладений 12 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О. С.;
9. застосувати реституцію та повернути сторони за договором дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 365,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 999085963246, укладеного 12 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. до попереднього стану, що існував до укладення даного договору, шляхом скасування запису про право власності за ОСОБА_3 та поновлення запису про право власності за ОСОБА_2 ;
10. визнати недійсним договір іпотеки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 999085963246, загальною площею 365,8 кв.м. укладеного від 04.10.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С.;
11. визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6324655100:01:005:0692 за адресою АДРЕСА_3 , укладений 12 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О. С., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 999098563246;
12. застосувати реституцію та повернути сторони за договором дарування земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 6324655100:01:005:0692 за адресою: Харківська область, Печенізький район, Печенізька селищна рада, 5 км автодороги Печеніги-Лебяже, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 999098563246; укладеним 12 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. до попереднього стану, що існував до укладення даного договору, шляхом скасування запису про право власності за ОСОБА_3 та поновлення запису про право власності за ОСОБА_2 ;
13. визнати недійсним договір іпотеки земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6324655100:01:005:0692 за адресою: Харківська обл., Печенізький район, Печенізька селищна рада, 5 км автодороги Печеніги-Лебеже, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 999098563246, укладений від 04.10.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив, що 24.06.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якої ОСОБА_2 зобов`язався повернути позивачеві грошові кошти у сумі 23125 доларів США до 24.08.2013, про що склав розписку, підписану власноручно. В зазначений строк ОСОБА_2 кошти не повернув. У зв`язку з чим ОСОБА_1 у 2016 році був змушений звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. За результатами розгляду цивільної справи рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.10.2017 позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 612810,19 грн., 404778,82 грн. процентів, три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 74645,45 грн. В іншій частині позову відмовлено. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 28.02.2018 рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.10.2017 залишено без змін. У порядку примусового виконання рішення суду з ОСОБА_2 було стягнуто 40443,54 грн. У 2018 році позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування грошима (справа №646/5025/18).
Рішенням Основ`янського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вищевказаним ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати, новим рішенням задовольнити позовні вимоги.
Скарга мотивована тим, що неправильне застосування норм матеріального права полягає у неправильному тлумаченні положень частини 1 статті 203 ЦК України. 
Закон встановив, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
Вчинені відповідачем, під час розгляду справи, дії спрямовані на ухилення від виконання ухвали про арешт майна, створення умов неможливості або ускладнення виконання майбутнього судового рішення, шляхом використання різних правочинів, не відповідають вимогам ст. 203 ЦК України.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 – адвокат Волков І.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.
Вказує, що жодних доказів, що оскаржувані правочини були вчинені на шкоду позивачу суду не надано, позов мотивовано лише на припущеннях.
Вказує, що матеріалами справи підтверджено, що на час розгляду справи відкрито виконавчі провадження по стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 . Провадження перебувають на виконанні, вони не закриті за відсутністю майна та коштів боржника, а значить по ним відбувається стягнення. Позбавляти майна третіх осіб в спосіб обраний позивачем є неприпустимим та не ґрунтується на законі.
Вважає, що позивач не довів зв`язку між невиконанням ОСОБА_2 зобов`язання перед ОСОБА_1 та іншими відповідачами у справі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . За відсутності доказів позовна заява ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 – адвоката Верещака Н.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.
Вказує, що позовні вимоги у доповненій його частині жодним чином не пов`язані ані з предметом, ані з підставами позову в первісній редакції. При цьому заява позивача про збільшення позовних вимог є фактично поданням окремого позову з іншими предметом на підставами позову, що виключає можливість розгляду поданої позивачем заяви в якості збільшення розміру заявлених позовних вимог.
В позовних вимогах не ставилось питання про визнання договорів іпотеки недійсними, а тому правових підстав для розірвання договорів та поновлення права власності на спірне майно за ОСОБА_2 немає.
Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи та дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржене рішення суду відповідає.
Суд своє рішення мотивував наступним.
Позивач вважає, що підставою недійсності Договорів дарування, укладеними між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є очевидні дії недобросовісності та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки відповідач ОСОБА_2 , будучи достовірно обізнаним про існування ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.07.2016 про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 та можливе подальше звернення стягнення на його майно у разі задоволення позову в справі № 646/7473/16-ц безоплатно відчужив належне йому майно на користь ОСОБА_3 .
Однак, слід звернути увагу на те, що станом на момент укладення спірних договорів дарування від 08.08.2016, 12.08.2016, 16.08.2016 рішення суду від 20.10.2017 про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_2 на користь позивача ще ухвалено не було.
Отже, такі доводи позивача є припущенням, на якому доказування ґрунтуватися не може.
Доводи позивача не є достатніми для визнання спірних договорів недійсними. При цьому, рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за договором позики було ухвалено більше ніж через рік після укладення оспорюваних договорів дарування, тобто фактично можливість звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_2 виникла набагато пізніше укладення договорів і на момент укладення цих договорів не малося жодних даних про те, що позов судом буде задоволений і з ОСОБА_2 будуть стягнуті кошти на користь позивача.
Водночас, оспорювані договори дарування укладено у письмовій формі, з додержанням вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення, сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, договір підписаний обома сторонами, що підтверджує відповідність договору внутрішній волі сторін та вимогам законодавства, що звичайно ставляться до них.
Оскільки позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваних правочинів дарування недійсними, факту порушення його прав чи інтересів з боку ОСОБА_2 укладенням спірних договорів дарування, а також того, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) не додержано встановлених статтею 203 ЦК України вимог, враховуючи положення статті 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Суд також виснував, що позивачем не підтверджено порушення відповідачами основних принципів цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
У статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
У ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини;
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України). За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Частиною першою статті 718 ЦК України визначено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.
Згідно із частиною другою статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.
Правові наслідки удаваного правочину врегульовано статтею 235 ЦК України, згідно з якою удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, заявник має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.
Таким чином, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Такі висновки застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 14 листопада 2012 року у справі № 6-133цс12, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16, які у подальшому підтримані у постановах Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року у справі № 742/1913/15-ц (провадження № 61-13992св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 303/292/17 (провадження № 61-12404св18), від 30 березня 2020 року у справі № 524/3188/17 (провадження № 61-822св20).
Також зазначене узгоджується з пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".
Крім того, у пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16 (провадження № 14-498цс18) зазначено: "Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним".
Судом встановлено, що 24 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто усну домовленість про позику, за умовами якої ОСОБА_2 зобов`язався повернути позивачеві грошові кошти у сумі 23125 доларів США до 24.08.2013, підтвердивши умови укладення цього договору позики власноручно виготовленою розпискою. У встановлений у розписці строк борг позивачеві не повернуто, у зв`язку з чим він звернувся до суду з вказаним позовом.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №64201651 від 24.07.2016 ОСОБА_2 станом на 27.06.2016 належала чотирьохкімнатна квартира загальною площею 103,2 кв.м., житловою площею 74,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; домоволодіння загальною площею 365,8 кв.м., житловою площею 88,2 кв.м., площа земельної ділянки 20000,00 кв.м. за адресою: Харківська область, Печенізький район, Печенізька селищна рада, 5 км. автодороги Печеніги – Лебяже; двохкімнатна квартира загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року у справі №646/7473/16-ц заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4 .
Листом від 17.08.2016 за вих. №475/0/50-16 Департаменту реєстрації Харківської міської ради повідомлено суд, що Департаменту реєстрації Харківської міської ради надійшла копія ухвали суду від 27.07.2016, водночас реєстрація обтяження не квартиру проведена не була, оскільки процедура виконання державним реєстратором судових рішень (ухвал), направлених засобами поштового зв`язку, не передбачена положеннями чинного на той час законодавства.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25.10.2016 по справі №646/7473/16-ц ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року змінено, заборонено відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 до розгляду цивільної справи по суті.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 18.11.2016 за №32438754 відмовлено у державній реєстрації обтяження – заборони на нерухоме майно, а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідно до проведених консолідованих пошуків у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис від 16.08.2016 про реєстрацію права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за іншою особою, відмінної від особи, зазначеної в ухвалі Апеляційного суду Харківської області від 25.10.2016 по справі №646/7473/16-ц.
Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 13.11.2019 за №00024536358 02.08.2016 Червонозаводським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області складений актовий запис №300 про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 13.11.2019 за №00024537136 03.10.2007 Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складений актовий запис №498 про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого записані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Прізвище дитини 03.10.2007 на підставі спільної заяви батьків змінено на « ОСОБА_10 ».
Відповідно до копії договору дарування квартири за реєстровим №881 від 08.08.2016, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до копії договору дарування за реєстровим №912 від 12.08.2016, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 365,8 кв.м.
Відповідно до копії договору дарування земельної ділянки за реєстровим №915 від 12.08.2016, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер 6324655100:01:005:0692 за адресою: Харківська область, Печенізький район, Печенізька селищна рада.
Згідно з договором дарування квартири за реєстровим №936 від 16.08.2016, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 квартиру загальною площею 103,2 кв.м., житловою площею 74,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії договору іпотеки за реєстровим №1451 від 04.10.2017, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 365,8 кв.м. та земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер 6324655100:01:005:0692 за адресою: Харківська область, Печенізький район, Печенізька селищна рада.
Відповідно до копії договору іпотеки за реєстровим №1571 від 27.10.2017, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Копія ухвали про забезпечення позову була направлена ОСОБА_2 , якому вона була вручена 22.08.2016, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідно до копії журналу судового засідання у справі №646/7473/16-ц судове засідання, призначене на 19.08.2016 за участю відповідача ОСОБА_2 було відкладене у зв`язку з неявкою позивача ОСОБА_1 .
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2017 року у справі №646/7473/16-ц позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 612810,19 грн.; проценти у розмірі 404778,82 грн.; три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 74645,45 грн. та судовий збір у розмірі 8551,20 грн. Розгляд справи відбувся за участю відповідача ОСОБА_2 .
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 28 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2017 року у справі №646/7473/16-ц залишено без змін.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №120308301 від 11.04.2018 ОСОБА_3 станом на 11.04.2018 належала: 1) земельна ділянка 6324655100:01:005:0692 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Харківська область, Печенізька селищна рада на підставі договору дарування земельної ділянки за реєстровим №915 від 12.08.2016, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С., на підставі договору іпотеки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. за реєстровим №1449 від 04.10.2017 накладено обтяження на земельну ділянку, іпотекодержатель: ОСОБА_4 , іпотекодавець: ОСОБА_3 . Відомості про основне зобов`язання: строк виконання основного зобов`язання:04.10.2022, розмір основного зобов`язання: 500 000 грн; 2) житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 365,8 кв.м., житловою площею 88,2 кв.м. за адресою: Харківська область, Печенізький район, Печенізька селищна рада, 5 км. автодороги Печеніги-Лебяже на підставі договору дарування за реєстровим №912 від 12.08.2016, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С., на підставі договору іпотеки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. за реєстровим №1449 від 04.10.2017 накладено обтяження на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, іпотекодержатель: ОСОБА_4 , іпотекодавець: ОСОБА_3 . Відомості про основне зобов`язання: строк виконання основного зобов`язання: 04.10.2022, розмір основного зобов`язання: 500 000 грн; 3) двохкімнатна квартира загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору дарування за реєстровим №881 від 08.08.2016, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С., на підставі договору іпотеки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. за реєстровим №1570 від 27.10.2017 накладено обтяження на квартиру, іпотекодержатель: ОСОБА_4 , іпотекодавець: ОСОБА_3 . Відомості про основне зобов`язання: строк виконання основного зобов`язання:27.10.2022, розмір основного зобов`язання: 250 000 грн; 4) чотирьохкімнатна квартира загальною площею 103,2 кв.м., житловою площею 74,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування за реєстровим №936 від 16.08.2016, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С., на підставі договору іпотеки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. за реєстровим №1653 від 08.11.2017 накладено обтяження на квартиру, іпотекодержатель: ОСОБА_4 , іпотекодавець: ОСОБА_3 . Відомості про основне зобов`язання: строк виконання основного зобов`язання: 08.11.2022, розмір основного зобов`язання: 500 000 грн.
Згідно з договором купівлі-продажу квартири, зареєстрованого за реєстровим №883 05.07.2018, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А. ОСОБА_3 продала ОСОБА_5 квартиру загальною площею 103,2 кв.м., житловою площею 74,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №236254903 від 09.12.2020 чотирьохкімнатна квартира загальною площею 103,2 кв.м., житловою площею 74,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А. за реєстровим №969 від 13.07.2018 належить ОСОБА_4 .
Такий факт також підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири за реєстровим №969 від 13.07.2018, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А., відповідно до якого ОСОБА_5 продала ОСОБА_4 квартиру загальною площею 103,2 кв.м., житловою площею 74,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до змісту витребуваних ухвал Господарського суду Харківської області від 27.01.2020 у справі №922/4219/19, від 03.06.2020 у справі №922/1213/20, від 05.08.2020 у справі №922/223/20 відмовлялося ОСОБА_2 у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність. Згідно з переліком кредиторів, наданого боржником, єдиним кредитором ОСОБА_2 є ОСОБА_1 на суму 1 100 785,66 грн. В ухвалі Господарського суду Харківської області від 27.01.2020 зазначено, що боржником не наведено та не доведено обставин, які свідчать про неможливість погашення заборгованості. При постановленні 27.01.2020 ухвали про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 , у справі № 922/4219/19, судом досліджено декларації боржника за період з 2017 по 2019 роки, які ОСОБА_2 були додані і до заяви, що подана ним у липні.
Відповідно до листа за вих. №53809 від 08.04.2024 Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває зведене виконавче провадження №56887799, до якого входить виконавче провадження ВП №56167358 з примусового виконання виконавчого листа №646/7473/16-ц, виданого 26.03.2018 Червонозаводським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 74645,45 грн., виконавче провадження ВП №56167486 з примусового виконання виконавчого листа 646/7473/16-ц, виданого 30.01.2015 26.03.2018 Червонозаводським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 404 778,82 грн та виконавче провадження №56167271 з примусового виконання виконавчого листа №646/7473/16-ц, виданого 26.03.2018 Червонозаводським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 612 810,19 грн. За виконавчим провадженням ВП №56167358 заборгованість складає 30 289,92 грн. За виконавчим провадженням ВП №56167486 заборгованість складає 444 688,12 грн. з низ 404 210,24 основна сума боргу, 40 477,88 грн. виконавчий збір та 300,00 грн. витрати виконавчого провадження. За виконавчим провадженням ВП №56167271 заборгованість складає 673 589,18 грн., з них 612 473,70 основна сума боргу, 61 115,48грн. виконавчий збір.
У відповідності до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Наведені обставини свідчать, що всупереч вимог ст.ст. 12. 81 ЦПК України позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваних правочинів дарування недійсними, факту порушення його прав чи інтересів з боку ОСОБА_2 укладенням спірних договорів дарування, а також того, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) не додержано встановлених статтею 203 ЦК України вимог, враховуючи положення статті 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину та добросовісності сторін, яка позивачем не спростована. 
У постанові Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 693/624/19 сформовані ознаки фраудаторного правочину. Зазначено наступне: застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника).
У Постанові від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 Верховний Суд також вказав такий перелік ознак фраудаторного правочину: 1.Боржник відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості. 2.Майно відчужене на підставі безвідплатного договору. 3.Майно відчужене на користь близького родича. 4.Після відчуження спірного майна у боржника відсутнє інше майно.
У постанові від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 Верховний Суд додатково зауважив, що навіть оплатний договір може бути фраудаторним за наявності обставин, які дозволяють кваліфікувати його як такий, що вчинений на шкоду кредитора, зокрема: 1. Момент укладення договору. 2. Контрагент, із яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа). 3. Ціна (ринкова/неринкова). 4. Наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.
Верховний Суд у постановах від 28 листопада 2019 року в справі № 910/8357/18, від 03 березня 2020 року в справі № 910/7976/17 та від 03 березня 2020 року в справі № 904/7905/16 розвиваючи доктрину фраудаторності дійшов висновку, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та може набувати ознак фраудаторності.
У силу гнучкості та різноманіття цивільних правовідносин вичерпний та закритий перелік обставин, за яких той чи інший правочин слід вважати фраудаторним, відсутній. Натомість Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд в кожній конкретній справі виходячи із встановлених обставин. 138. У цьому контексті Велика Палата Верховного Суду знову звертає увагу на підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину, зокрема, як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та зловживаючи правом (статті 3, 13 ЦК України). Така практика є усталеною (див. п.п. 116, 138 постанови ВП ВС від 18.12.2024 у справі № 916/379/23). 
Колегія суддів з урахуванням вказаних правових висновків касаційного суду та вказаних норм матеріального права у контексті обставин цієї справи звертає увагу про недоведеність умислу у сторін спірних правочинів на ухилення ОСОБА_2 від виконання покладеного вказаним рішення суду зобов`язання з погашення перед позивачем заборгованості за договором, внаслідок чого зобов`язана особа створила штучні умови для своєї непласпроможності та неможливості виконання свого обов`язку перед кредитором, та недоведеність настання таких негативних наслідків, презумпція добросовісної поведінки сторін спірних правочинів та їх правомірності не була спростована.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та не спростовують висновки суду першої інстанції.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 24 липня 2026 року.

Головуючий   В.Б.Яцина.

Судді -  Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.