Справа № 175/8538/26
Провадження № 2/175/2541/26
РІШЕННЯ 
Іменем України
(Заочне)
"11" вересня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого - судді Білоусової О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Яшиної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Слобожанське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між сторонами 02.12.1994 року. 
Від шлюбу сторони не мають спільних неповнолітніх дітей.
В позові позивач зазначив, що сімейне життя з відповідачем не склалося, сім`я існує формально, зберегти її в майбутньому не вважає можливим. Зазначає, що фактичні шлюбні відносини припинені.
Позивач в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, у позовній заяві просила про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв не подавав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.
Вивчивши матеріали справи, суд вбачає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що сторони одружені з 02.12.1994 року, що підтверджується нотаріально посвідченим перекладом з литовської мови на українську мову свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , зареєстрованого відділом РАЦС у м. Вільнюсі, актовий запис №3537. 
Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.
Статтею 24 Сімейного кодексу України (СК) передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно ч. 3, 4 ст. 56 СК, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ст. 110 СК, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.
Згідно ст. 63 Закону України «Про Міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Міністерством юстиції України виданий лист № 26-26/291 від 11.05.2010 «Роз`яснення щодо застосування міжнародних договорів України про правову допомогу в частині, що стосується скасування вимоги легалізації офіційних документів, виданих компетентними органами Договірних Сторін» (далі Лист). У Листі, зокрема, зазначено, що на території Болгарії, Естонії, Латвії, Литви, Польщі, Румунії, Сербії та Чехії приймають без будь-якого додаткового засвідчення (консульської легалізації або засвідчення апостилем) усі види офіційних документів незалежно від того, якими органами України вони видані і з якою метою.
Документи містять нотаріально посвідчений переклад з литовської на українську мову. Додаткового посвідчення не потребують у відповідності до роз`яснень Міністерства юстиції України (Лист від 29.11.2012 року, № 11891-0-4-12/12.2):
Офіційні документи, видані або засвідчені компетентними органами України, отримані від правосудних органів (або інших компетентних органів, визначених для цілей відповідного міжнародного договору), які відповідають за цивільні або кримінальні справи, з метою виконання запитів (інструкцій) про міжнародну правову допомогу або розгляду петицій щодо визнання та виконання судових рішень, які надсилаються безпосередньо з метою виконання міжнародних договорів про правові відносини та правової допомоги у цивільних справах, щодо держав-учасників Конвенції 1961 року про скасування вимоги легалізації іноземних публічних документів, ми хочемо зазначити, що згідно з інформацією, розміщеною на сайті Гаазької конференції з приватного міжнародного права (www.hcch.net) станом на 14 листопада 2012 року зазначена Конвенція застосовується у відносинах України з Албанією, Аргентиною, Австралією, Білорусь, Бельгією, Боснією і Герцеговиною, Болгарією, Китаєм, Коста-Рикою, Хорватією, Кіпром, Чехією, Данією, Еквадором, Естонією, Фінляндією, Францією, Грузією, Німеччиною, Грецією, Угорщиною, Ісландією, Індією, Ірландією, Ізраїлем, Японією, Республікою Корея, Латвією, Литвою, Люксембургом, Мальтою, Маврикієм, Мексика, Монако, Чорногорія, Нідерланди, Нова Зеландія, Норвегія, Панама, Перу, Польща, Португалія, Румунія, Російська Федерація, Сербія, Словаччина, Словенія, Південна Африка, Іспанія, Суринам, Швеція, Швейцарія, колишня Югославська Республіка Македонія, Туреччина, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, США, Уругвай, Венесуела, Андорра, Антигуа і Барбуда, Вірменія, Азербайджан, Багами, Барбадос, Беліз, Ботсвана, Бруней, Кабо-Верде, Колумбія, Острови Кука, Домініка, Домініканська Республіка, Сальвадор, Фіджі, Гренада, Гондурас, Казахстан, Киргизстан, Лесото, Ліберія, Ліхтенштейн, Малаві, Маршаллові острови, Монголія, Намібія, Нікарагуа, Ніуе, Оман, Республіка Молдова, Сент-Кітс і Невіс, Сент-Люсія, Сент-Вінсент і Гренадіни, Самоа, Сан-Марино, Сан-Томе і Прінсіпі, Сейшели, Свазіленд, Тонга, Тринідад і Тобаго, Узбекистан, Вануату.
Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, сторонами не заявлено.
Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. 
На підставі зазначеного, суд вважає необхідним шлюб розірвати.
Керуючись ст. ст. 2, 13, 77, 81-82, 141, 206, 263-265 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 02.12.1994 року, відділом РАЦС м. Вільнюса, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 02.12.1994 року, актовий запис №3537.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сплачений судовий збір у розмірі 1331 грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О. М. Білоусова