КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 року м. Київ справа №320/34211/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛКІВ УА» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛКІВ УА» (далі по тексту також позивач, ТОВ «АЛКІВ УА») з позовом до Київської митниці (далі по тексту також - відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Київської митниці №UA100000/2024/000088/2 від 30.04.2024;
- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100380/2024/000391.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товару, який ввозився на митну територію України, ним було визначено його митну вартість за основним методом за ціною договору (контракту).
Позивач зазначає, що на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному в частині другій статті 53 Митного кодексу України (далі по тексту також - МК України), підтверджують митну вартість товару та містять об`єктивні відомості про складові митної вартості товару, подані документи не містять розбіжностей.
Позивач стверджує, що митний орган зазначених документів не врахував, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного (резервного) методу.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2024 відкрито провадження у справі для її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що під час здійснення ним митного контролю правильності визначення митної вартості товару, який надійшов на адресу позивача, та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товару декларантом разом із митною декларацією встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та не містяться всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
У зв`язку з цим відповідач вважає, що спірні рішення та картка відмови прийняті митним органом з урахуванням вимог чинного законодавства України, в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами. 
Розглянувши подані документи й матеріали, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в:
20 червня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛКІВ УА» уклало Контракт №2006-1 з компанією Changzhou Xiancheng New Energy Technology Co., Ltd. з придбання сталевих стельових профілів на загальну суму 500 000,00 доларів США.
На виконання умов вказаного Контракту було здійснено дві поставки товару до м. Києва, у зв`язку з чим були подані до оформлення митні декларації: №24UA100380316312U7; №24UA100380315546U8.
30 квітня 2024 року при здійсненні третьої поставки за вказаним контрактом, позивачем було подано до Київської міської митниці Державної митної служби України митну декларацію №24UA100380315546U8, в якій зазначена митна вартість товару - 25 118 доларів США, та наступні документи:
- Пакувальний лист (Packing list) б/н від 26.12.2023;
- Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №CZXC0020231226 від 26.12.2023;
- Коносамент (Bill of lading) №BW24020017 від 01.02.2024;
- Автотранспортна накладна (Road consignment note) № 101 від 19.04.2024;
- Сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №24C306000295/00001 від 21.02.2024;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №204 від 03.01.2024;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №3 від 02.02.2024;
- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №1904/1 від 19.04.2024;
- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №3 від 26.12.2023;
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов?язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів 2006-1 від 20.06.2023;
- Договір про надання послуг митного брокера №M995/24 від 01.03.2024;
- Копія митної декларації країни відправлення №223120240000495922 від 02.02.2024.
Відповідно до вимог, передбачених частиною другою статті 53 МК України, позивачем на адресу відповідача листом №2904/01 від 29.04.2024 додатково надані документи, які містять числові значення ціни товару та підтверджують заявлену митну вартість, а саме:
- Пакувальний лист (Packing list) б/н від 26/12/23;
- Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №CZXC0020231226 від 26/12/23;
- Коносамент (Bill of landing) №B W24020017 від 01/02/24;
- Автотранспортна накладна (Road consignment note) №101 від 19/04/24;
- Сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №24C306000295/00001 від 21/02/24;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №204 від 03/01/24;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №3 від 02/02/24;
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №2356 від 12/04/24;
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №2412 від 19/04/24;
- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №1904/1 від 19/04/24;
- Видаткова накладна №109101 від 30/01/24;
- Видаткова накладна №251501 від 04/03/24;
- Видаткова накладна №273701 від 07/03/24;
- Видаткова накладна №355201 від 26/02/24;
- Прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 26/12/23;
- Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №3-3/236 від 03/04/24;
- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №3 від 26/12/23;
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов?язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №2006-1 від 20/06/23;
- Договір про надання послуг митного брокера №M995/24 від 01/03/24;
- Договір (контракт) про перевезення №1708/1 від 17/08/23;
- Податкова накладна №143 від 04/03/24;
- Податкова накладна №149 від 07/03/24;
- Податкова накладна №303 від 26/03/24;
- Податкова накладна №395 від 30/01/24;
- Копія митної декларації країни відправлення №223120240000495922 від 02/02/24.
Київською міською митницею Державної митної служби України було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA 100000/2024/000088/2 від 30.04.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100380/2024/000391 із застосуванням резервного методу. Внаслідок цього митну вартість товару було збільшено з 30 973,16 доларів США до 42 126,70 доларів США.
Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів та прийнятою за його наслідками карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Митний кодекс України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.
Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно зі статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).
Частиною сьомою статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.
Статтями 49 та 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).
Згідно з частиною другою статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, вважається загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Згідно зі статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини п`ятої статті 54 МК України).
Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, митний орган наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до положень статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» №3018-VI від 15.02.2011, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 
4) виписку з бухгалтерської документації; 
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 
7) копію митної декларації країни відправлення; 
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК України).
Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою-третьою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГААТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:
1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;
3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;
5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
6) мінімальної митної вартості;
7) довільної чи фіктивної вартості.
Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною другою статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.
Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту й достовірність відомостей про заявлену митну вартість товарів; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Судом досліджено надані позивачем відповідачу та суду зовнішньоекономічний контракт №2006-1 від 20.06.2023, Специфікацію (Додаток №3), рахунок-фактуру (інвойс) №CZXC0020231226 від 26.12.2023, банківські платіжні документи №204 від 03.01.2024 та №3 від 02.02.2024, коносамент №BW24020017 від 01.02.2024, CMR №101 від 19.04.2024, договір перевезення №1708/1 від 17.08.2023, рахунки на транспортно-експедиційні послуги №2356 від 12.04.2024 та №2412 від 19.04.2024, довідку про транспортні витрати №1904/1 від 19.04.2024, а також інші документи, подані на підтвердження митної вартості, зі змісту яких вбачається, що товар постачався продавцем позивачу на умовах FOB CN SHANGHAI, а сама вартість товару в розмірі 25 118,00 доларів США з урахуванням витрат на його перевезення до митної території України та експедиторських послуг у розмірах, підтверджених договором перевезення, рахунками-фактурами №2356 від 12.04.2024, №2412 від 19.04.2024 та довідкою про транспортні витрати №1904/1 від 19.04.2024, відповідає заявленій позивачем митній вартості товару в митній декларації №24UA100380315546U8 у розмірі 30 973,16 доларів США.
Суд вважає, що наданого позивачем пакета документів було достатньо для підтвердження як фактурної вартості товару, так і розміру додаткових витрат, понесених у зв`язку з його транспортуванням до митного кордону України, включаючи витрати на міжнародне перевезення та транспортно-експедиційне обслуговування. Подані документи у своїй сукупності містять відомості, необхідні для визначення всіх складових митної вартості, є взаємоузгодженими та дозволяють перевірити правильність її обчислення. Підстав вважати такі документи недостатніми або такими, що не підтверджують числові значення складових митної вартості, суд не встановив.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що однією з підстав для коригування митної вартості товарів зазначено, що надана специфікація - додаток до Контракту від 26.12.2023, не містить затвердження викладених у ній умов з боку ТОВ «АЛКІВ УА» (відсутня підпис та печатка) та всіх умов Контракту передбачених п.2.1.
Разом із тим, суд відхиляє доводи відповідача в цій частині, оскільки з дослідженої судом копії специфікації вбачається, що зазначений документ містить підписи та печатки обох сторін. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що специфікацію було підписано шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису. Водночас така обставина не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки наявна у справі копія документа підтверджує погодження сторонами його змісту та належне оформлення специфікації.
Крім того, рішення про коригування митної вартості не містить будь-яких інших обставин, які б свідчили про непогодження позивачем специфікації або невідповідність її змісту вимогам пункту 2.1 Контракту. Єдиною підставою для відповідного висновку митного органу зазначено відсутність на специфікації підпису та печатки позивача. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що документ містить підписи та печатки сторін, наведені відповідачем мотиви не знайшли свого підтвердження та спростовуються дослідженими судом доказами.
Також у спірному рішенні відповідач зазначив, що у контракті з виробником товару зазначено підприємство Zhangjiagang Newcoast Construction Materials Co.,Ltd. Разом з тим, у МД виробником товару є Changzhou Xiancheng New Energy Technology Co.,Ltd. Отже, надані декларантом документи не підтверджують визначені контрактом умови та можливо не враховують всі платежі від покупця продавцю, втому числі від третіх осіб, що здійснюються або здійснені для виконання обов`язків за контрактом. Надані для підтвердження оплати платіжні інструкції від 03.01.2024 №204 (7557 дол. США) та від 02.02.2024 №3 (17561 дол. США) не містять всіх визначених постановою Правління НБУ від 28.07.2008 № 216 (далі - Постанова №216) реквізитів та відомостей (країна отримувача, підписи відповідальної особи платника тощо) та суперечать вимогам інвойсу від 26.12.2023 №CZXC0020231226. Згідно інвойсу зазначено вартість товару у розмірі 25118 доларів США та передбачено 30% платежів протягом 3-х робочих днів після підписання. Таким чином, сума платежів повинна бути у розмірі 7535,40 доларів США (що не відповідає сумі 7557 доларів США за платіжкою від 03.01.2024 №204 та раніше ніж 03.01.2024).
Щодо доводів відповідача про невідповідність відомостей стосовно виробника товару суд зазначає, що зі змісту Контракту №2006-1 від 20.06.2023 вбачається, що сторонами зовнішньоекономічного договору є ТОВ «АЛКІВ УА» (Покупець) та Changzhou Xiancheng New Energy Technology Co., Ltd. (Продавець), тоді як безпосереднім виробником товару відповідно до пункту 1.1 Контракту визначено Zhangjiagang Newcoast Construction Materials Co., Ltd.
Тобто, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що компанія Changzhou Xiancheng New Energy Technology Co., Ltd. виступає продавцем товару за контрактом та здійснює його поставку покупцеві, у зв`язку з чим зазначення саме цієї юридичної особи у митній декларації як відправника товару не суперечить умовам укладеного сторонами контракту та саме по собі не свідчить про недостовірність відомостей щодо митної вартості товару.
При цьому відповідачем не наведено жодних доказів того, що розбіжність між відомостями про виробника та відправника товару вплинула на ціну товару, його ідентифікацію або числові значення складових митної вартості. Також не встановлено, що поставлений товар походить від іншого виробника, ніж визначено умовами контракту.
За таких обставин суд дійшов висновку, що наведені відповідачем обставини мають виключно формальний характер, не впливають на можливість визначення митної вартості товару за ціною договору та не можуть бути самостійною підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості.
Також суд критично оцінює доводи відповідача щодо невідповідності банківських платіжних документів №204 від 03.01.2024 та №3 від 02.02.2024 законодавчо встановленим вимогам, оскільки дослідивши означені платіжні документи, судом встановлено, що вони містять відомості про платника, отримувача коштів, суму платежу, дату його здійснення, призначення платежу та інші реквізити, достатні для ідентифікації господарської операції, на виконання якої здійснювалася оплата. Сукупний розмір платежів становить 25 118 доларів США, що відповідає вартості товару, зазначеній в інвойсі №CZXC0020231226 від 26.12.2023 та заявленій позивачем у митній декларації.
Посилання відповідача на відсутність окремих реквізитів, передбачених вимогами банківського законодавства, саме по собі не свідчить про недостовірність платіжних документів чи відсутність факту оплати товару. Наведені митним органом зауваження не перешкоджають встановленню сторін господарської операції, предмета платежу, його розміру та взаємозв`язку із поставкою товару, а тому не можуть бути підставою для невизнання документів як доказів фактично сплаченої ціни.
В означених платіжних інструкціях міститься інформація про місцезнаходження Changzhou Xiancheng New Energy Technology Co.,Ltd. та банку - надавача платіжних послуг Changzhou Xiancheng New Energy Technology Co.,Ltd. Обидві платіжні інструкції підписувались сторонами із застосуванням електронних підписів.
Зазначена відповідачем суперечність між платіжними інструкціями №204 та №3 утворилася через помилку в розрахунках Changzhou Xiancheng New Energy Technology Co.,Ltd. Таким чином на момент складення Специфікації від 26.12.2023 планувалося поставити:
1) Main tee profile RAL9003 (3600x32x24x0.25mm) - 5750 штук - 76дол. США/шт;
2) Cross tee profile RAL9003 (1200x26x24x0.25mm) - 56000 штук - 24дол. США/шт;
3) Cross tee profile RAL9003 (600x26x24x0.25mm) - 61500 штук - 12дол. США/шт.
Загальна вартість товару склала 25 190 доларів США, а 30% від неї 7557 доларів США. Проте позивачу, після сплати авансу, стало відомо, що в контейнері, в якому планувалось перевезення товару, вистачить місця лише для:
1) Main tee profile RAL9003 (3600x32x24x0.25mm) - 5750 штук - 76дол. США/шт;
2) Cross tee profile RAL9003 (1200x26x24x0.25mm) - 56000 штук - 24дол. США/шт;
3) Cross tee profile RAL9003 (600x26x24x0.25mm) - 60900 штук - 12дол. США/шт.
Отже, надані позивачем документи свідчать, що різниця між сумою авансового платежу, визначеною первісною специфікацією, та фактично сплаченими коштами виникла внаслідок зміни кількості товару, який фактично був поставлений продавцем, що, у свою чергу, призвело до зміни загальної вартості поставки з 25 190 доларів США до 25 118 доларів США. Вказані обставини підтверджуються специфікацією, інвойсом, митною декларацією та банківськими платіжними документами, які узгоджуються між собою.
У зв?язку з викладеним, другий платіж також зменшився з передбачених Специфікацією від 26.12.2023 17 633 доларів США до 17 561 доларів США, про що свідчить платіжна інструкція №3 від 02.02.2024.
З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що в сукупності за поставку за митною декларацією 24UA100380315546U8 було сплачено 25 118 доларів США, що відповідає кількості поставленого товару, про що також вказано у митній декларації. Тобто позивачем було задекларовано фактичну кількість товару, яка була йому поставлена, та його вартість щодо якої ні в ТОВ «АЛКІВ УА», ні Changzhou Xiancheng New Energy Technology Co.,Ltd. претензій немає.
Водночас відповідачем не доведено, що зазначені розбіжності свідчать про заявлення позивачем неповних чи недостовірних відомостей щодо фактично сплаченої ціни товару або унеможливлюють визначення митної вартості за основним методом.
Суд звертає увагу, що відповідно до статей 53– 58 Митного кодексу України визначальним є встановлення фактично сплаченої або такої, що підлягає сплаті, ціни товару та документальне підтвердження числових значень складових митної вартості. Формальні недоліки окремих документів або незначні розбіжності, які не впливають на можливість ідентифікувати господарську операцію та перевірити правильність визначення митної вартості, не можуть бути достатньою правовою підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості та її коригування.
Крім того, у спірному рішенні відповідач зазначив, що кількість пакувань, вказана в інвойсі від 26.12.2023 № CZXC0020231226, не відповідає кількості пакувань згідно митної декларації. Отже, документи декларанта містять суперечності, що пов`язані з визначенням ціни продажу товару.
Проте, суд не погоджується з означеними доводами відповідача, оскільки як вже зазначалося, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що інвойс складався продавцем товару - Changzhou Xiancheng New Energy Technology Co., Ltd., тоді як митна декларація оформлялася позивачем на підставі фактичної кількості товару та пакувань, що були ввезені на митну територію України. Надані позивачем документи у своїй сукупності підтверджують, що фактична поставка товару відбулася у меншій кількості, ніж передбачалося первісною специфікацією, що, своєю чергою, зумовило зміну загальної вартості поставки та знайшло своє відображення у митній декларації і платіжних документах.
При цьому відповідачем не доведено, що наведені розбіжності свідчать про подання декларантом недостовірних відомостей або призвели до неправильного визначення митної вартості товару. Також митним органом не встановлено, що фактично ввезений товар не відповідає задекларованому або що позивачем не було враховано будь-які складові митної вартості.
Самі по собі розбіжності щодо кількості пакувань між окремими товаросупровідними документами за відсутності доказів їх впливу на ціну товару, його ідентифікацію чи числові значення складових митної вартості мають формальний характер і не можуть бути достатньою підставою для невизнання митної вартості, визначеної за ціною договору, та застосування другорядного методу її визначення.
Також відповідач у спірному рішення вказав, що надана копія коносаменту від 01.02.2024 №BW24020017 суперечить вимогам Конвенцій ООН (2008, 1978р.) щодо заповнення граф коносаменту. Кількість 2028 не відповідає кількості пакувань 2162. Згідно інформації перевізника MAERSK контейнер TEMU4447501 завантажено на борт судна 09.02.2024. Отже, коносамент не міг бути складений 01.02.2024. Також надана копія CMR суперечить Конвенції ООН від 19.05.1956, оскільки не має, підпису чи печатки відправника та місця складання документа.
Проте, суд відхиляє доводи відповідача щодо невідповідності коносаменту від 01.02.2024 №BW24020017 вимогам міжнародних конвенцій та наявності недоліків у CMR, оскільки у спірному рішенні відповідач лише формально зазначив про таку невідповідність, проте не конкретизував, які саме положення відповідних міжнародних договорів були порушені, у чому полягають такі порушення та яким чином вони впливають на можливість встановлення митної вартості товару. Крім того, у рішенні митного органу не наведено жодних мотивів, які б свідчили про недостовірність відомостей, що містяться у коносаменті, або про їх вплив на числові значення складових митної вартості.
Посилання відповідача на розбіжності щодо кількості пакувань також не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на те, що під час розгляду справи судом встановлено, що митна декларація містить відомості про фактичну кількість пакувань ввезеного товару. При цьому відповідачем не наведено доказів на підтвердження того, що фактично поставлений товар не відповідає задекларованому чи що зазначені розбіжності вплинули на визначення його митної вартості.
Не заслуговують на увагу й доводи відповідача про невідповідність CMR вимогам Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) від 19.05.1956, оскільки досліджена судом копія CMR містить відомості про сторони перевезення, маршрут, вантаж, а також містить необхідні реквізити, у тому числі підпис, печатку та місце складання документа. Будь-яких доказів протилежного відповідач суду не надав.
Відповідачем у спірному рішенні зазначено, що для підтвердження транспортних витрат декларантом надано довідку про транспортні витрати ПП «Ферст Вей» від 19.04.2024 № 1904/1, яка не відповідає вимогам документів, що використовуються для формування відомостей у митних деклараціях (п. 44.1 Податкового кодексу України).
Проте, посилання митного органу на пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України є безпідставним, оскільки зазначена норма встановлює загальні вимоги щодо ведення податкового обліку та не визначає перелік документів, якими підтверджуються витрати на транспортування товарів при визначенні їх митної вартості.
Натомість порядок документального підтвердження транспортних витрат визначений статтею 53 Митного кодексу України та Правилами заповнення декларації митної вартості, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599.
Згідно з Наказом Міністерства фінансів України №599 від 24.05.2012 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: 
рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Тобто, означеними Правилами передбачено, що для підтвердження транспортних витрат можуть подаватися документи, які містять відомості про вартість перевезення, зокрема рахунки-фактури за транспортно-експедиційні послуги, платіжні документи та інші документи, що підтверджують вартість перевезення.
Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на транспортування позивачем, крім довідки про транспортні витрати №1904/1 від 19.04.2024, було надано також рахунки-фактури №2356 від 12.04.2024 та №2412 від 19.04.2024, а також інші документи, які у своїй сукупності містять відомості про маршрут перевезення, виконавця транспортно-експедиційних послуг, вартість таких послуг та їх зв`язок із поставкою оцінюваного товару.
Відтак суд дійшов висновку, що подані позивачем документи є достатніми для підтвердження транспортної складової митної вартості товару, тоді як відповідач не навів належних та допустимих доказів, які б свідчили про недостовірність відомостей, що містяться у зазначених документах, або про неможливість їх використання при визначенні митної вартості товару за основним методом.
Відповідач у спірному рішенні зазначив, що ПП «Ферст Вей» не має відношення до перевезення згідно транспортних документів.
Проте, суд відхиляє означені доводи відповідача, оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що 17.08.2023 між ТОВ «АЛКІВ УА» та ПП «Ферст Вей» укладено договір №1708/1 про транспортно-експедиторське обслуговування, відповідно до якого експедитор зобов`язався організовувати перевезення вантажів клієнта, у тому числі міжнародні перевезення, перевалку вантажів та надавати інші транспортно-експедиторські послуги.
Виконання означеного договору підтверджується наявними у матеріалах справи документами, зокрема коносаментом №BW24020017, довідкою про транспортно-експедиційні витрати від 19.04.2024 №1904/1, рахунками на оплату №2356 від 12.04.2024 та №2412 від 19.04.2024, які містять відомості про вид наданих послуг, маршрут перевезення, транспортні засоби, вартість міжнародного перевезення, навантажувально-розвантажувальних робіт та транспортно-експедиційних послуг. Зазначені документи є взаємоузгодженими та підтверджують участь ПП «ФЕРСТ ВЕЙ» у виконанні транспортно-експедиторського обслуговування поставки спірного товару.
Водночас відповідач не навів жодних належних доказів, які б спростовували зазначені обставини або свідчили про те, що транспортно-експедиторські послуги фактично надавалися іншою особою чи що витрати, заявлені позивачем, не пов`язані з перевезенням оцінюваного товару. Саме лише посилання на те, що ПП «ФЕРСТ ВЕЙ» не зазначене у транспортних документах як безпосередній перевізник, не спростовує його статусу експедитора, який відповідно до умов укладеного договору організовував перевезення із залученням перевізників.
Таким чином, суд дійшов висновку, що надані позивачем документи підтверджують факт надання ПП «ФЕРСТ ВЕЙ» транспортно-експедиторських послуг та понесення позивачем відповідних витрат, які правомірно були включені до складових митної вартості товару.
Також відповідач зазначив, що копія митної декларації країни відправлення від 02.02.2024 №223120240000495922 має лише дату її створення та не має дати кінцевого контролю вивезення товарів, отже не є остаточною та не підтверджує здійснення експорту товарів за вказаними у ній даними.
Проте, означені доводи відхиляються судом, оскільки суд зазначає, що митна декларація країни відправлення є одним із документів, які відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України можуть подаватися декларантом на підтвердження заявленої митної вартості, однак не є єдиним чи визначальним доказом такої вартості.
У даному випадку факт поставки товару на митну територію України, його митного оформлення та подання до митного контролю не заперечується самим відповідачем і підтверджується іншими документами, наявними у матеріалах справи, зокрема контрактом, інвойсом, коносаментом, транспортними документами, платіжними документами та митною декларацією України.
Крім того, прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості свідчить про те, що митний орган визнав факт ввезення саме цього товару на митну територію України та здійснював контроль правильності визначення його митної вартості.
За таких обставин посилання на відсутність у копії митної декларації країни відправлення окремої відмітки про завершення експортного оформлення саме по собі не спростовує факту здійснення експорту товару, не свідчить про недостовірність поданих декларантом відомостей та не впливає на можливість визначення митної вартості товару за основним методом. Відповідачем не доведено, яким саме чином зазначена обставина вплинула або могла вплинути на числові значення складових митної вартості товару чи достовірність заявленої позивачем ціни договору.
У спірному рішенні відповідач зазначив, що Прайс-лист б/н адресований виключно ТОВ «АЛКІВ УА» від продавця, а не виробника товару Changzhou Xiancheng New Energy Technology Co.,Ltd та може розглядатися тільки в якості комерційної пропозиції певному покупцю, якому відомі всі інші умови поставки. Даний прайс суперечить визначеній у статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі - ГАТТ) поняттю «дійсній вартості» (під «дійсною, нормальною вартістю» повинна розумітися ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції, тобто складатись на відкритому ринку між незалежними один від одного продавцем і покупцем).
Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України прайс-лист не належить до переліку документів, які є обов`язковими для підтвердження заявленої митної вартості товару. Такий документ має виключно інформаційний характер, складається суб`єктом господарювання у довільній формі та законодавством не встановлено будь-яких обов`язкових вимог ані щодо його змісту, ані щодо кола осіб, яким він має бути адресований.
Судом встановлено, що прайс-лист надано продавцем товару Changzhou Xiancheng New Energy Technology Co., Ltd., який відповідно до контракту №2006-1 від 20.06.2023 є стороною зовнішньоекономічного договору та здійснює поставку товару позивачу. Відтак сам по собі факт адресування прайс-листа конкретному покупцю не свідчить про його недопустимість як документа, що містить відомості щодо вартості товару, та не може бути підставою для висновку про недостовірність заявленої митної вартості.
Посилання відповідача на невідповідність прайс-листа положенням статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року також є необґрунтованими, оскільки відповідач не навів жодних доводів, підтверджених належними та допустимими доказами, на підтвердження того, що означена у ньому ціна не відповідає ціні, за якою аналогічний товар реалізується за звичайних умов торгівлі, або що між сторонами існували обставини, які вплинули на формування ціни товару.
Крім того, на підтвердження відповідності заявленої митної вартості позивачем було подано експертний висновок ДП «Держзовнішінформ» від 03.04.2024 №3-3/236, згідно з яким вартість товару відповідає рівню цін на аналогічну продукцію китайського ринку та не виходить за межі звичайної ринкової вартості.
Суд критично оцінює доводи відповідача щодо неналежності зазначеного експертного висновку, оскільки з матеріалів справи вбачається, що він складений стосовно поставки товару за тим самим контрактом №2006-1. При цьому найменування товару, його характеристики та ціна за одиницю продукції є тотожними тим, що заявлені позивачем під час митного оформлення спірної партії товару. Встановлена відповідачем різниця у загальній вартості товару за окремими специфікаціями обумовлена виключно зміною кількості поставленого товару та не впливає на визначену експертом ринкову вартість одиниці товару.
На переконання суду, сам по собі факт того, що експерт використовував документи декларанта під час проведення дослідження, не свідчить про недостовірність або необ`єктивність експертного висновку, оскільки саме такі документи є первинними джерелами інформації щодо предмета дослідження.
При цьому відповідач не надав жодного альтернативного висновку спеціалізованої установи чи інших належних доказів, які б спростовували наведені у висновку ДП «Держзовнішінформ» відомості або підтверджували невідповідність заявленої митної вартості ринковому рівню цін.
Враховуючи означені обставини, суд дійшов висновку, що наведені відповідачем зауваження щодо прайс-листа та експертного висновку мають формальний характер, не містять належного обґрунтування їх впливу на правильність визначення митної вартості товару та не підтверджують наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності відомостей, заявлених декларантом. Відтак зазначені обставини не могли бути правомірною підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.
Суд також відхиляє доводи відповідача щодо недоліків експертного висновку (щодо неврахування експертом, зокрема покриття цинком), оскільки з його змісту вбачається, що експертом визначено вартість уже оцинкованих стельових профілів як готового товару. Відтак твердження про неврахування вартості цинкового покриття не відповідає змісту висновку, адже оцінка здійснювалася щодо кінцевої продукції, а не окремих етапів її виготовлення.
Також не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про надання декларантом договору від 17.08.2023 №1708/1 у неналежній якості, що унеможливлювала його прочитання. Матеріали справи свідчать, що позивач надав зазначений договір в електронній формі у належній якості, достатній для ознайомлення з його змістом та такій, що відповідає вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Отже, посилання Відповідача на неможливість ознайомлення зі змістом договору є безпідставними.
У спірному рішенні відповідач зазначив, що рахунок на оплату від 19.04.2024 №2412 не містить всіх складових, пов?язаних зі здійсненням перевезення за умовами поставки FOB - SHANGHA (зокрема, витрати на декларування товарів поза митним кордоном) та не підтверджує розподіл транспортних витрат відповідно до маршруту перевезення. Рахунок на оплату від 12.04.2024 №2356 не містить відомості щодо маршруту перевезення.
Проте, суд відхиляє доводи відповідача щодо неналежності рахунків на оплату від 12.04.2024 № 2356 та від 19.04.2024 № 2412 як доказів транспортних витрат, оскільки за умовами поставки FOB обов`язок позивача та експедитора виникав лише з моменту прибуття товару до порту Гданськ, тоді як витрати та перевезення до цього пункту покладалися на продавця. Отже, відсутність у зазначених рахунках відомостей про маршрут перевезення до Гданська та витрати, пов`язані з транспортуванням поза межами відповідальності позивача, узгоджується з умовами поставки та не свідчить про недостовірність поданих документів.
Також безпідставними є доводи відповідача про невідповідність податкових та видаткових накладних заявленому товару, оскільки матеріали справи підтверджують, що позивач додатково надав митному органу видаткові та податкові накладні, які стосуються реалізації саме оцінюваного товару та підтверджують рівень цін, заявлений при визначенні митної вартості, а також ціну його подальшої реалізації на митній території України. Відтак зазначені документи є належними доказами на підтвердження заявленої митної вартості.
Суд наголошує на тому, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Водночас, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 07.05.2020 у справі №826/10527/17, у постанові від 19.06.2020 у справі №1.380.2019.002044.
Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Така позиція суду узгоджується із практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема у постанові від 04.04.2018 у справі № 826/27058/15 та у постанові від 13.07.2021 у справі № 804/3702/16.
Суд відхиляє інші доводи відповідача щодо виявлених ним недоліків окремих документів, оскільки такі недоліки не стосуються документів, які підтверджують митну вартість товару, не впливають на можливість ідентифікації поставки, визначення фактично сплаченої ціни товару та числових значень складових митної вартості, а тому не можуть бути достатньою правовою підставою для невизнання заявленої декларантом митної вартості або застосування другорядних методів її визначення.
Таким чином, проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Зі змісту спірного рішення відповідача слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.
Водночас, як вже зазначалося судом, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.
Дослідивши правомірність застосування відповідачем шостого (резервного) методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, суд зазначає таке.
Відповідно до пунктів 2 та 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012).
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.06.2018 у справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18), від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02.03.2018 у справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17).
Судом встановлено, що Київська митниця в графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2024/000088/2 від 30.04.2024 лише зазначила номер та дату митної декларації, використаної нею як джерело інформації при здійсненні коригування митної вартості спірного товару, при цьому відповідач усупереч вищезазначеним вимогам Правил не навів жодних пояснень щодо зроблених ним коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, що свідчить про протиправний характер оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.
Відтак, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем при митному оформленні товару були надані документи, передбачені статтею 53 Митного кодексу України, які містять достатні та взаємоузгоджені відомості щодо ціни товару, фактично сплаченої продавцю, а також усіх складових митної вартості, необхідних для її визначення за основним методом.
Наведені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості зауваження стосуються окремих формальних розбіжностей у поданих документах, однак відповідачем не доведено, що такі розбіжності впливають на правильність визначення митної вартості товару, свідчать про неповноту чи недостовірність заявлених відомостей або унеможливлюють застосування методу визначення митної вартості за ціною договору.
При цьому митним органом не наведено належного обґрунтування наявності передбачених статтями 54 та 58 Митного кодексу України підстав для невизнання заявленої декларантом митної вартості, не встановлено відсутності будь-якої зі складових митної вартості та не доведено недостовірності відомостей, покладених позивачем в основу її визначення.
За таких обставин суд доходить висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору та переходу до застосування резервного методу, оскільки можливість визначення митної вартості за першим методом матеріалами справи підтверджується.
Таким чином, рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2024/000088/2 від 30.04.2024 прийняте без належних правових та фактичних підстав, з порушенням вимог статей 53– 58, 64 Митного кодексу України, у зв`язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню.
Оскільки картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів №UA100380/2024/000391 було оформлено саме на підставі зазначеного рішення про коригування митної вартості, вона є похідним індивідуальним актом. Враховуючи встановлену судом протиправність рішення про коригування митної вартості, така картка відмови також є протиправною та підлягає скасуванню.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Таким чином, позов слід задовольнити повністю.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 6603,72 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №5597629540 від 08.07.2024.
Відтак, оскільки позовні вимоги позивача задоволено, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці підлягають понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 6603,72 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Київської митниці №UA100000/2024/000088/2 від 30.04.2024 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100380/2024/000391.
3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛКІВ УА»(ідентифікаційний код 43494445, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Медова, буд. 5) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (ідентифікаційний код ВП 43997555, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, буд. 8А) судові витрати в розмірі 6603,72 грн (шість тисяч шістсот три грн72 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.