Справа № 204/3337/26
Провадження № 2/204/3117/26 

ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
22 липня 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючої       судді Токар Н.В.,
за участю секретаря     Павлюк Д.В.,
за участю представника позивача   адвоката Сава О.М., 
розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання наймачем житлового приміщення, -
ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до Дніпровської міської ради про визнання наймачем житлового приміщення, в якій просила визнати її наймачем житлового приміщення – квартири АДРЕСА_1 ; судові витрати розподілити згідно ст.141 ЦПК України. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона,  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 23 грудня 1983 року. Наймачем зазначеної неприватизованої квартири був батько Позивача - ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 наймач - ОСОБА_2 помер. Згідно розпорядження № 417 від 13.12.1985 року особовий рахунок переоформлений на дружину померлого - ОСОБА_3 , про що є відмітка на ордері, однак вказане розпорядження відсутнє у Позивача. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла. Згідно відповідей Державного архіву Дніпропетровської області від 19.11.2025 року № С-3072/0/217-25, ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» від 02.10.2025 року № 186/188, Управління архівної справи ДМР від 14.11.2025 року № 3/3-970, КП «Жилсервіс-5» ДМР від 19.09.2025 року № 5/6-241, від 03.10.2025 року № 5/6-255 отримати рішення про зміну умов договору найму житлового приміщення чи рішення (розпорядження) про переоформлення особових рахунків з ОСОБА_2 на його дружину ОСОБА_3 , з ОСОБА_3 на доньку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 не вбачається за можливе. Згідно витягу з особового рахунку № НОМЕР_1 від 09.01.2026 року, отриманого у відповідь на адвокатський запит від КП «Жилсервіс-5» ДМР, квартиронаймачем за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 . Кількість зареєстрованих осіб – 2 людини. Позивач стверджує, що після смерті матері - ОСОБА_3 особовий рахунок був переоформлений на неї, але підтверджуючих цей факт документів не зберіглося. Згідно відповіді КП «ДМБТІ» ДМР від 03.12.2025 року за № 13118 зазначений будинок по АДРЕСА_2 , перебуває на балансі Дніпровської міської ради. Відповідно до відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 17.12.2025 року № 5/5-352 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 23.12.1983 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 17.12.2003 року. ОСОБА_4 є сином Позивача. Оригінали/копії рішення про зміну умов договору найму житлового приміщення чи рішення (розпорядження) про переоформлення особових рахунків на ОСОБА_1 по вищезазначеній адресі не збереглися та отримати їх після пошуків по архівам підприємств та організацій неможливо. Позивач є донькою померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , постійно проживала з ними, вела спільне господарство, сплачувала та продовжує сплачувати комунальні послуги, на теперішній час за даною адресою проживає з сином. Позивач вважає, вона як член сім`ї попереднього наймача має право бути визнаною наймачем, оскільки постійно проживала разом із попереднім наймачем однією сім`єю, сплачувала комунальні платежі, утримувала майно в належному стані, виконувала поточні ремонти, згідно витягу з особового рахунку № НОМЕР_1 від 09.01.2026 року, наданого КП «Жилсервіс-5» ДМР, вона є наймачем займаного неприватизованого житлового приміщення. 14.01.2026 року до Дніпровської міської ради представником Позивача подана заява з пакетом документів для надання дозволу на зміну умов договору найму неприватизованого житлового приміщення, але згідно відповіді Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/16-7498 від 06.03.2026 року серед недоліків наданого пакету документів є відсутність розпорядження № 417 від 13.12.1985 року щодо переоформлення особового рахунку на дружину ОСОБА_2 , про що є відмітка на ордері. У зв`язку з чим було зазначено, що Департамент житлового господарства ДМР не має правових підстав для підготовки проекту рішення виконавчого комітету ДМР про зміну умов договору найму, та рекомендовано звернутися до суду.
Ухвалою суду від 06 квітня 2026 року у справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. 
Ухвалою суду від 02 червня 2026 року закрито підготовче провадження у справі.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду заяву, якою просили провести розгляд справи за їх відсутності, прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. 
Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, вислухавши думку представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.
Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішенням ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ст. 52 ЖК України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради, а у випадках, передбачених Кабінетом Міністрів України, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної ради про надання жилих приміщень для заселення.
Згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня
1985 року №2 “Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України” судам роз`яснено, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.
Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.
Звернувшись до суду із вказаним позовом, позивач посилалась на те, що вона з 23 грудня 1983 року зареєстрована у квартирі за вказаною адресою та постійно проживала разом з батьками до дня смерті. Вона звернулась до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, але згідно відповіді № 3/16-7498 від 06.03.2026 року серед недоліків наданого пакету документів є відсутність розпорядження № 417 від 13.12.1985 року щодо переоформлення особового рахунку на дружину ОСОБА_2 , про що є відмітка на ордері. У зв`язку з чим було зазначено, що Департамент житлового господарства ДМР не має правових підстав для підготовки проекту рішення виконавчого комітету ДМР про зміну умов договору найму (а.с.10-11).
Встановлено, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 23 грудня 1983 року (а.с.7). ОСОБА_1 має сина ОСОБА_4 , 1987 р.н., що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.24).
Батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в свідоцтві про народження зазначені: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 , що підтверджено копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 , видане 07.01.1958 р. бюро РАЦС Красногвардійського району м. Дніпропетровська (а.с.25). Копією свідоцтва про одруження підтверджено реєстрацію шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.28). 
Наймачем неприватизованої квартири за адресою: АДРЕСА_2 був батько Позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується копією ордеру від 16.09.1970 року № 225 (а.с.19-20).
ІНФОРМАЦІЯ_2 наймач - ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , видане 26.10.1984 р. Кіровським відділом РАЦС м. Дніпропетровська (а.с.26). 
Згідно розпорядження № 417 від 13.12.1985 року особовий рахунок переоформлений на дружину померлого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , про що є відмітка на ордері, однак вказане розпорядження відсутнє у Позивача. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.07.1985 року, виданого Кіровським відділом РАЦС м. Дніпропетровська (а.с.27). 
Згідно відповідей Державного архіву Дніпропетровської області від 19.11.2025 року № С-3072/0/217-25, ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» від 02.10.2025 року № 186/188, Управління архівної справи ДМР від 14.11.2025 року № 3/3-970, КП «Жилсервіс-5» ДМР від 19.09.2025 року № 5/6-241, від 03.10.2025 року № 5/6-255 отримати рішення про зміну умов договору найму житлового приміщення чи рішення (розпорядження) про переоформлення особових рахунків з ОСОБА_2 на його дружину ОСОБА_3 , з ОСОБА_3 на доньку ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 не вбачається за можливе (а.с.9, 15, 8, 12, 13). 
Однак згідно витягу з особового рахунку № НОМЕР_1 від 09.01.2026 року, отриманого у відповідь на адвокатський запит від КП «Жилсервіс-5» ДМР, квартиронаймачем за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 . Кількість зареєстрованих осіб – 2 людини (а.с.6). 
Встановлено, що після смерті матері - ОСОБА_3 особовий рахунок був переоформлений на неї, але підтверджуючих цей факт документів не зберіглося. 
Згідно відповіді КП «ДМБТІ» ДМР від 03.12.2025 року за № 13118 зазначений будинок по АДРЕСА_2 , перебуває на балансі Дніпровської міської ради (а.с.14). 
Відповідно до відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 17.12.2025 року № 5/5-352 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 23.12.1983 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 17.12.2003 року (а.с.16). ОСОБА_4 є сином Позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_4 , видане 03.11.1987 р. відділом РАЦС виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська (а.с.24).
Отже, встановлено, що оригінали/копії рішення про зміну умов договору найму житлового приміщення чи рішення (розпорядження) про переоформлення особових рахунків на ОСОБА_1 по вищезазначеній адресі не збереглися та отримати їх не вдалось можливим. 
За встановлених обставин, позивач є донькою померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , постійно проживала з ними, вела спільне господарство, сплачувала та продовжує сплачувати комунальні послуги, що підтверджується скріншотом екрану електронної сторінки у мережі Інтернет АТ «Приватбанк», розділ «Платежі» та довідкою № 100/2026-02-24/422751 від 24.02.2026 року, виданою ТОВ «ЄРЦ КП» (а.с.17). 
14.01.2026 року за вх. № 32/35 до Дніпровської міської ради представником Позивача подана заява з пакетом документів для надання дозволу на зміну умов договору найму неприватизованого житлового приміщення, але згідно відповіді Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/16-7498 від 06.03.2026 року серед недоліків наданого пакету документів є відсутність розпорядження № 417 від 13.12.1985 року щодо переоформлення особового рахунку на дружину ОСОБА_2 , про що є відмітка на ордері. У зв`язку з чим, Департамент житлового господарства ДМР повідомив про відсутність правових підстав для підготовки проекту рішення виконавчого комітету ДМР про зміну умов договору найму (а.с.10-11).
Отже, в судовому засіданні позивачем доведено факт набуття права користування спірним жилим приміщенням, вселення до спільного житлового приміщення саме на умовах постійного проживання однією сім`єю з наймачем, оскільки позивач була вселена у спірну квартиру як член сім?ї наймача і набула права користування жилим приміщенням.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат.
Конституцією України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59).
Згідно з статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
З огляду на статтю 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц).
Водночас, аналіз частини 2 статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 2 статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині 2 статті 134 ЦПК України містяться у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 922/1897/18, від 24 грудня 2019 року у справі № 909/359/19, від 13 лютого 2020 року у справі № 911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі № 922/2167/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 922/3812/19.
У цій справі позивачем суду надано лише ордер про надання правової допомоги серії АЕ № 1424242 від 12.09.2025 року та свідоцтво адвоката Сава О.М. про право зайняття адвокатською діяльністю, однак інших доказів, як то договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), суду надано не було, що позбавляє суд можливості оцінити розмір відшкодування, які були заявлені позивачем до стягнення на суму 10 000,00 грн.
З огляду на викладене, на підставі частини 2 статті 134 ЦПК України, якою передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування відповідних судових витрат в цій частині.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 10 лютого 2026 року у справі № 336/10861/25 (провадження № 61-829ск26).
Відтак, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1064,96 грн. (1331,20 грн. х 0,8 як коефіцієнт подачі електронного позову), а тому, вимога позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, - 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання наймачем житлового приміщення – задовольнити частково.
Визнати  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , наймачем житлового приміщення за адресою:  АДРЕСА_2 . 
Стягнути з Дніпровської міської ради на користь  ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 064 грн. 96 коп. 
В іншій частині позовних вимог – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.  

Дата складення повного судового рішення 31.07.2026 року.

Суддя      Н.В. Токар