ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/30552/25
адміністративне провадження № К/990/28097/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Бившевої Л.І.,  Гончарової І.А., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року (суддя Горбалінський В.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2026 року (судді: Шальєва В.А. (головуючий), Чередниченко В.Є., Іванов С.М.) у справі № 160/30552/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пал-Мір» до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:
І. Суть спору
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Пал-Мір» (далі - позивач, платник податків, Товариство, ТОВ «Пал-Мір») звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДПС у Дніпропетровській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20 червня 2025 року №0350840714 та №0350830714.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення було прийнято контролюючим органом всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, оскільки ґрунтуються на помилкових судженнях відповідача викладених ним у акті перевірки щодо недотримання позивачем вимог чинного законодавства. Також позивач зазначає, що між Товариством та його контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мали, що зумовлює хибність викладених в акті перевірки висновків контролюючого органу. Крім того, висновки відповідача також обґрунтовані недотриманням податкового законодавства окремими платниками податків, з якими позивач не мав жодних господарських відносин.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2026 року, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 20 червня 2025 року №0350840714 та №0350830714.
4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що контролюючий орган приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 20 червня 2025 року №0350840714 та №0350830714 діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного законодавства. Судами встановлено та зазначено, що наданими позивачем первинними документами бухгалтерського обліку підтверджено реальність господарських операцій позивача з його контрагентами, що не було спростовано контролюючим органом жодними належними доводами та доказами. Так, судами були досліджені господарські операції, первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі договорів із зазначеним вище контрагентами позивача, та встановлено, що вказані господарські операції пов`язані з господарською діяльністю позивача, а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Суди дійшли висновків, що доводи та висновки контролюючого органу, викладені, зокрема, і в акті перевірки стосовно виконання умов досліджуваних договорів є необґрунтованими з урахуванням підтвердження правомірності формування позивачем податкового кредиту по відповідним контрагентам долученими до матеріалів справи первинними документами, які підтверджують формування показників податкової звітності позивача.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ГУ ДПС у Дніпропетровській області подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2026 року у справі № 160/30552/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства у повному обсязі.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ТОВ «Пал-Мір» (код ЄДРПОУ 36877072) зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 18.02.2010. Видами діяльності є 38.11 Збирання безпечних відходів (основний) 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами 46.77 Оптова торгівля відходами та брухтом 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна 38.21 Оброблення та видалення безпечних відходів 38.12 Збирання небезпечних відходів 38.32 Відновлення відсортованих відходів 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику 49.41 Вантажний автомобільний транспорт 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устаткування 77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у.
На підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 15.11.2024 № 5716-п відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Пал-Мір» (код ЄДРПОУ 36877072) з метою здійснення контролю за додержанням вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів та інших платежів, установлених законодавством за період з 01.01.2018 по 30.09.2024.
За результатами перевірки податковим органом складено акт від 09.04.2025 № 1631/04-36-07-14-04/36877072, яким, зокрема, встановлені наступні порушення: п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1, п.134.1 ст.134, ст. 135 Податкового кодексу України, ст.1, п.2 ст.3, ст.4, п.6 ст.8, п. 1 та п. 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, підприємством занижено податок на прибуток за період з 01.01.2018 по 31.12.2023 на загальну суму 51 376 088 грн, в т.ч.: за 2018 рік - 13 920 грн, за 2019 рік - 70 968 грн, за 2020 рік - 4 061 220 грн, за 2021 рік - 47 229 980 грн; п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, абз. «а» п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6, ст.198 Податкового кодексу України, п.1, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.п.2.1, 2.2, 2.4, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, донараховано податок на додану вартість за період з 01.01.2018 по 30.09.2024, у сумі 58 924 734 грн, в тому числі по періодах: листопад 2020 року - 468 175 грн, грудень 2020 року - 4 044 291 грн, січень 2021 року - 2 853 866 грн, лютий 2021 року - 2 638 164 грн, березень 2021 року - 3 159 386 грн, квітень 2021 року - 1 054 097 грн, травень 2021 року - 969 574 грн, червень 2021 року - 5 312 214 грн, липень 2021 року - 1 836 175 грн, серпень 2021 року - 9 325 460 грн, вересень 2021 року - 10 819 088 грн, жовтень 2021 року - 10 462 196 грн, листопад 2021 року - 3 021 152 грн, грудень 2021 року - 980 51 грн, серпень 2024 року - 486 638 грн, вересень 2024 року - 1 493 707 грн.
20.06.2025 ГУ ДПС у Дніпропетровській області за вказаними порушеннями було винесено податкові повідомлення рішення: № 0350840714, згідно з яким ТОВ «Пал-Мір» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств (код 11021000) (далі - податок на прибуток) на суму 51 397 310 грн, у тому числі: 51 376 088 грн - сума грошового зобов`язання за податковими зобов`язаннями; 21 222 грн - сума грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № 0350830714, згідно з яким ТОВ «Пал-Мір» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість (код 14010100) (далі - ПДВ) на суму 73 655 917,5 грн, у тому числі: 58 924 734 грн - сума грошового зобов`язання за податковими зобов`язаннями; 14 731 183,5 грн - сума грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
Підставами нарахування вказаних податкових зобов`язань стали висновки податкового органу про те, що взаємовідносини ТОВ «Пал-Мір» та ТОВ «БІЗНЕС ЛОГІСТІК», ТОВ «МІЖНАРОДНА ТОРГОВА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ», ТОВ «Омега Логістик Південь», ТОВ «СВІТЛОТЕХКОМ», ТОВ «КОЛОКРАЙ», ТОВ «ЕКО ТРЕЙД - ВРОЖАЙ», ТОВ «ЛІКО - ГРУП», ТОВ «ФОРСТРАНС», ТОВ «ПІДПРИЄМСТВО З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ «МАГІСТРАЛЬТРАНЗИТ», ТОВ «БІГ СОФТ», ТОВ «ВИКОНАВЧА ФІРМА «ДНІПРОТЕХНОБУД», ТОВ «СВ-БУДТЕХНОЛОГІЇ», ТОВ «ЕКО-ФОРС» не підтверджені належним чином первинними документами.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Пал-Мір» уклало з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» договір від 08.10.2020 № 1600, відповідно до якого ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (замовник) доручає, а ТОВ «Пал-Мір» зобов`язується надати в порядку та на умовах даного договору послуги з вивозу відходів, накопичених на полігоні для захоронення промислових і будівельних відходів шлакопереробної дільниці Доменного цеху № 1 Замовника.
На підтвердження факту вивезення ТОВ «Пал-Мір» відходів з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» позивачем надано суду акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 30.11.2020 року № 1/11, від 10.12.2020 року № 1/12, від 21.12.2020 року № 2/12, від 31.12.2020 року № 3/12, від 29.01.2021 року № 1/1, від 31.03.2021 року № 1/3, від 30.04.2021 року № 1/4, від 31.05.2021 року № 2/5, від 31.05.2021 року № 1/5, від 30.06.2021 року № 2/6, від 30.06.2021 року № 1/6, від 31.07.2021 року № 2/7, від 30.07.2021 року № 1/7, від 31.08.2021 року № 2/8, від 31.08.2021 року № 1/8, від 30.09.2021 року № 2/9, від 30.09.2021 року № 1/9, від 31.10.2021 року № 4/10, № 3/10, № 2/10, 1/10, від 26.11.2021 року № 1/11. Загальна об`єм наданих послуг по вивезенню відходів становить 511 742 693,51 грн, в тому числі ПДВ - 84 790 448,92 грн.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що періоди вказаних правовідносин були предметом дослідження у справах за позовом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» до органів державної податкової служби і судами було встановлено реальність здійснення господарських операцій по вивезенню відходів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» позивачем. Зокрема, у справі № 160/15133/21 судами було досліджено правовідносини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та ТОВ «ЕКОТЕХЗАХИСТ» (ТОВ «Пал-Мір») по вивезенню відходів згідно договору № 1600 за період грудень 2020 року та лютий 2021 року та було встановлено, що вказані правовідносини є реальними, а доводи податкового органу щодо нереальності цих операцій є необґрунтованими. У справі № 160/13775/21 судом було досліджено період правовідносин ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та ТОВ «ЕКОТЕХЗАХИСТ» (ТОВ «Пал-Мір») за січень 2021 року, які були здійснені в рамках договору № 1600, та було встановлено, що первинні документи не мають недоліків і вони підтверджують реальність та здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом у перевіряємий період. У справі № 160/8266/23 суд дослідив первинні документи, що підтверджують господарські відносини між ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та ТОВ «Пал-Мір» за період березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень та листопад 2021 року відповідно до договору № 1600 та встановлено, що вказані документи не містять будь-яких дефектів та повністю підтверджують реальність господарських операцій, рух активів та зміни майнового стану платника податків. Таким чином, суд дійшов висновку про помилковість твердження відповідача про нереальність господарських операцій та порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200, ст.201 Податкового кодексу України по взаємовідносинах з позивачем.
З метою виконання взятих за договором між ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та ТОВ «Пал-Мір» № 1600 зобов`язань, Товариство уклало наступні договори: ТОВ «БІЗНЕС ЛОГІСТІК» (Договір про надання послуг №04/01-2021-1 від 04.01.2021); ТОВ «МІЖНАРОДНА ТОРГОВА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ» (Договір про надання послуг №30/11-1 від 30 листопада 2020 року); ТОВ «Омега Логістик Південь» (Договір про надання послуг № 05/01-2021-1 від 05.01.2021); ТОВ «СВІТЛОТЕХКОМ» (Договір про надання послуг № 01/20-12 від 01 грудня 2020 року); ТОВ «КОЛОКРАЙ» (Договір про надання послуг № 01/1220 від 01 грудня 2020 року); ТОВ «ЕКО ТРЕЙД - ВРОЖАЙ» (Договір про надання послуг від 01.06.2021 за №19-07); ТОВ «ЛІКО - ГРУП» (Договір про надання послуг від 10.11.2020 за №101120-1); ТОВ «ФОРСТРАНС» (Договір про надання послуг від 03.03.2020 року за №0303-09/21); ТОВ «ПІДПРИЄМСТВО З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ «МАГІСТРАЛЬТРАНЗИТ» (Договір про надання послуг №15/08-2024 від 15.08.2024); ТОВ «БІГ СОФТ» (Договір про надання послуг від 31.05.2021 за №001/0621); ТОВ «ВИКОНАВЧА ФІРМА «ДНІПРОТЕХНОБУД» (Договір про надання послуг №1600 від 08.10.2020); ТОВ «СВ-БУДТЕХНОЛОГІЇ» (Договір про надання послуг від 30.05.2024 за №05/24); ТОВ «ЕКО-ФОРС» (Договір про надання послуг № 27/11-1 від 27.11.2020).
Так, за умовами договору, укладеному між позивачем та ТОВ «Бізнес Логістік» як виконавцем, №04/01-2021-1 від 04 січня 2021 року, виконавець організовував за рахунок замовника перевезення вантажів замовника вантажним автомобільним транспортом на умовах, погоджених сторонами. Протягом періоду з січня 2021 року по квітень 2021 року на виконання умов наведеного договору здійснювалось? перевезення вантажу (промислових та будівельних відходів 4-го класу небезпеки, вивезених з ШПД ДЦ--1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Виконання умов договору та здійснення перевезення вантажу підтверджено актами приймання-здачі робіт, рахунками на оплату, податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.
За умовами договору № 30/11-1 від 30 листопада 2020 року, укладеному між Товариством як замовником з ТОВ «Міжнародна торгова транспортна компанія» як виконавцем, виконавець організовував за рахунок замовника перевезення вантажів замовника вантажним автомобільним транспортом на умовах, погоджених сторонами. Протягом періоду з грудня 2020 року по січень 2021 року на виконання умов наведеного договору здійснювалось? перевезення вантажу (промислових та будівельних відходів 4-го класу небезпеки, вивезених з ШПД ДЦ--1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Виконання умов договору та здійснення перевезення вантажу підтверджено актами приймання-здачі робіт, товарно-транспортними накладними, рахунками на оплату, податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.
За умовами договору № 01/20-12 від 01 грудня 2020 року, укладеному між позивачем як замовником з ТОВ «Світлотехком» як виконавцем, виконавець організовував за рахунок замовника перевезення вантажів замовника вантажним автомобільним транспортом на умовах, погоджених сторонами. Протягом грудня 2020 року на виконання умов наведеного договору здійснювалось? перевезення вантажу (промислових та будівельних відходів 4-го класу небезпеки, вивезених з ШПД ДЦ--1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Виконання умов договору та здійснення перевезення вантажу підтверджено актами приймання-здачі робіт, товарно-транспортними накладними, рахунками на оплату, податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.
За умовами договору № 05/01-2021-1 від 05 січня 2021 року, укладеному між позивачем як замовником з ТОВ «Омега Логістик Південь» як виконавцем, виконавець організовував за рахунок замовника перевезення вантажів замовника вантажним автомобільним транспортом на умовах, погоджених сторонами. Протягом періоду з січня 2021 по березень 2021 року на виконання умов наведеного договору здійснювалось? перевезення вантажу (промислових та будівельних відходів 4-го класу небезпеки, вивезених з ШПД ДЦ--1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Виконання умов договору та здійснення перевезення вантажу підтверджено актами приймання-здачі робіт, рахунками на оплату, податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.
За умовами договору № 01/1220 від 01 грудня 2020 року, укладеному між позивачем як замовником з ТОВ «Колокрай» як виконавцем, виконавець організовував за рахунок замовника перевезення вантажів замовника вантажним автомобільним транспортом на умовах, погоджених сторонами. Протягом грудня 2020 року на виконання умов наведеного договору здійснювалось? перевезення вантажу (промислових та будівельних відходів 4-го класу небезпеки, вивезених з ШПД ДЦ--1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Виконання умов договору та здійснення перевезення вантажу підтверджено актами приймання-здачі робіт, товарно-транспортними накладними, рахунками на оплату, податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.
За умовами договору від 01 червня 2021 року №19-07, укладеному між позивачем як замовником з ТОВ «Еко Трейд-Врожай» як виконавцем, виконавець організовував за рахунок замовника перевезення вантажів замовника вантажним автомобільним транспортом на умовах, погоджених сторонами. Протягом періоду червень 2021 року - липень 2021 року, вересень 2021 року на виконання умов наведеного договору здійснювалось? перевезення вантажу (промислових та будівельних відходів 4-го класу небезпеки, вивезених з ШПД ДЦ--1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Виконання умов договору та здійснення перевезення вантажу підтверджено актами приймання-здачі робіт, рахунками на оплату, податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
За умовами договору від 10 листопада 2020 року №101120-1, укладеному між позивачем як замовником з ТОВ «Ліко-Груп» як виконавцем, виконавець організовував за рахунок замовника перевезення вантажів замовника вантажним автомобільним транспортом на умовах, погоджених сторонами. Протягом періоду з листопада 2020 року по січень 2021 року на виконання умов наведеного договору здійснювалось? перевезення вантажу (промислових та будівельних відходів 4-го класу небезпеки, вивезених з ШПД ДЦ--1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Виконання умов договору та здійснення перевезення вантажу підтверджено актами приймання-здачі робіт, рахунками на оплату, податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
За умовами договору від 03 березня 2020 року №0303-09/21, укладеному між Товариством як замовником з ТОВ «Форстранс» як виконавцем, виконавець організовував за рахунок замовника перевезення вантажів замовника вантажним автомобільним транспортом на умовах, погоджених сторонами. Протягом лютого 2021 року на виконання умов наведеного договору здійснювалось? перевезення вантажу (промислових та будівельних відходів 4-го класу небезпеки, вивезених з ШПД ДЦ--1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Виконання умов договору та здійснення перевезення вантажу підтверджено актами приймання-здачі робіт, рахунками на оплату, податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
За умовами договору №15/08-2024 від 15 серпня 2024 року, укладеному між позивачем як замовником з ТОВ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Магістраль Транзит» як виконавцем, виконавець організовував за рахунок замовника перевезення вантажів замовника вантажним автомобільним транспортом на умовах, погоджених сторонами. Протягом періоду з серпня 2024 року по вересень 2024 року на виконання умов наведеного договору здійснювалось? перевезення вантажу (промислових та будівельних відходів 4-го класу небезпеки, вивезених з ШПД ДЦ--1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Виконання умов договору та здійснення перевезення вантажу підтверджено актами приймання-здачі робіт, товарно-транспортними накладними, рахунками на оплату, податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.
За умовами договору від 31 травня 2021 року №001/0621, укладеному між позивачем як замовником з ТОВ «Біг Софт» як виконавцем, виконавець організовував за рахунок замовника перевезення вантажів замовника вантажним автомобільним транспортом на умовах, погоджених сторонами. Протягом періоду з червня 2021 року по листопад 2021 року на виконання умов наведеного договору здійснювалось? перевезення вантажу (промислових та будівельних відходів 4-го класу небезпеки, вивезених з ШПД ДЦ--1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Виконання умов договору та здійснення перевезення вантажу підтверджено актами приймання-здачі робіт, рахунками на оплату, податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.
За умовами договору №1600 від 08 жовтня 2020 року, укладеному між позивачем як замовником з ТОВ «Виконавча фірма «Дніпротехбуд» як виконавцем, виконавець приймав від замовника передані підприємством будівельні відходи, шпали з/д відпрацьовані (бетонні), шпали з/д відпрацьовані (дерев`яні), перлітовий пісок відпрацьований, баласт з/д відпрацьований, горіла земля, вогнетривкий брухт, просипи форм, форм сумнішій вогнетривів, відходи гасіння вапна (недопал), шлам зливових стоків, відходи теплоізоляційних матеріалів, пил ливарного двору, пил обрубування і сумішоприготування, шлаки фасонного лиття, шлаки зварювальні, шлаки флюсовий від наплавочних верстатів, фільтруючі матеріалі ТЕЦ, абсорбенти відпрацьований (силікагель забрудненений), відходи деревини, паронітові прокладки відпрацьовані, матеріали гумові відпрацьовані, матеріали фільтровані відпрацьовані, відпрацьовані сальнікові наповнення та інші, що відносяться до інертних відходів 3-го та 4-го класу небезпеки, та надавав послуги з утилізації відходів, переданих замовником. Протягом періоду з листопада 2020 року по грудень 2020 року ТОВ «Виконавча фірма «Дніпротехбуд» на виконання умов наведеного договору здійснювалась утилізація промислових і будівельних відходів 4-го класу небезпеки, вивезених з ШПД ДЦ-1 ПАО «АрселорМіттал Кривий Ріг»; утилізація промислових і будівельних відходів 4-го класу небезпеки (відпрацьована формувальна суміш (горіла земля)), вивезених з ШПД ДЦ-1 ПАО «АрселорМіттал Кривий Ріг»; утилізації промислових і будівельних відходів 4-го класу небезпеки (вогнетривкий брухт), вивезених з ШПД ДЦ-1 ПАО «АрселорМіттал Кривий Ріг», що підтверджується актами приймання-здачі робіт, рахунками на оплату, податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
За умовами договору від 30 травня 2024 року №05/24, укладеному між Товариством як замовником з ТОВ «СВ-Будтехнології» як виконавцем, виконавець надавав послуги зі збагачення шламів залізовмісних металургійного виробництва до сировини залізовмісної. Протягом серпня 2024 року ТОВ «СВ-Будтехнології» на виконання умов наведеного договору здійснювалась здійснювалось збагачення шламів металургійного виробництва до сировини залізовмісної, що підтверджується актами приймання-здачі робіт, рахунками на оплату, податковими накладними, зареєстрованими в ЄРПН.
За умовами договору №27/11-1 від 27 листопада 2020 року, укладеному між позивачем як замовником з ТОВ «Еко-Форс» як виконавцем, виконавець надавав послуги по збиранню, зберіганню, перевезенню або захороненню та організації передачі їх для подальшого розміщення та безпечного використання відходів виробництва ІV класу небезпеки. Протягом періоду з грудня 2020 року по грудень 2021 року ТОВ «Еко-Форс» на виконання умов наведеного договору здійснювалась видалення промислових і будівельних відходів 4 класу небезпеки, вивезених з ШПД ДЦ-1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», що підтверджується актами приймання-здачі робіт, рахунками на оплату, податковими накладними, зареєстрованими в ЄРПН.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
7. Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі відповідач зазначив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Так, відповідач у касаційній скарзі зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не було враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах: від 24.01.2018 у справі №2а-19379/11/2670, від 28.10.2019 у справі №280/5058/18, від 26.02.2020 у справі №826/1308/18, від 06.05.2020 у справі №640/4687/19, від 28.05.2020 у справі №826/15364/17, від 28.05.2020 у справі №820/379/16, від 15.06.2020 у справі №1440/2276/18, від 30.09.2020 у справі №1540/4936/18, до правовідносин між позивачем та його контрагентами, зокрема, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку. Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.
Відповідач зазначає, що контролюючим органом під час перевірки було встановлено, що господарські операції позивача з його контрагентами не підтверджуються реальним виконанням, оскільки у відповідача наявна інформація про неможливість фактичного руху активів, відсутність трудових ресурсів, матеріально-технічної бази, складських приміщень та транспорту у окремих контрагентів, тощо.
Крім того, в доводах касаційної скарги контролюючий орган цитує норми матеріального та процесуального права, вказує на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій положень чинного податкового законодавства, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо обов`язкових реквізитів первинних документів оформлених за господарськими операціями позивача з його контрагентами, що у своїй сукупності призвело до неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушень норм процесуального права при прийнятті рішень.
8. Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.
9. Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
10. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
11. Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях норм матеріального права та дотримання норм процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.
12. У справі, що розглядається суди першої та апеляційної інстанції розглянувши позовні вимоги дійшли висновку про наявність правових підстав для їх задоволення у повному обсязі, зокрема, зазначаючи про те, що наданими позивачем первинними документами бухгалтерського обліку підтверджено реальність господарських операцій позивача з його контрагентами, що не було спростовано контролюючим органом жодними належними доводами та доказами. Так, судами були досліджені господарські операції, первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі договорів із зазначеним вище контрагентами позивача, та встановлено, що вказані господарські операції пов`язані з господарською діяльністю позивача, а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Суди дійшли висновків, що доводи та висновки контролюючого органу, викладені, зокрема, і в акті перевірки стосовно виконання умов досліджуваних договорів є необґрунтованими з урахуванням підтвердження правомірності формування позивачем податкового кредиту по відповідним контрагентам долученими до матеріалів справи первинними документами, які підтверджують формування показників податкової звітності позивача.
13. Суд зазначає про правильність таких висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
14. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За визначенням, наведеними у підпунктах 14.1.36, 14.1.181, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України: господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу; розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Так, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
Згідно з положеннями підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності на час виникнення спірних правовідносин визначало Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України 31 грудня 1999 року № 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за № 27/4248 (далі - П(С)БО 16).
Відповідно до пунктів 5-7 П(С)БО 16 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.
Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Згідно з пунктом 9 П(С)БО 16 не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.
Пунктом 6 П(С)БО 16 передбачено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).
Згідно з положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
З аналізу вказаних положень податкового законодавства вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Зазначена правова позиція неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 28 квітня 2020 року у справі № 826/15568/16, від 10 квітня 2020 року у справі № 808/954/17, від 09 вересня 2021 року у справі № 460/2315/19, від 30 травня 2025 року у справі № 320/8524/23, від 25 червня 2026 року у справі № 320/17767/25 і не виключно, що становлять послідовну практику застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах.
Положеннями статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з положеннями частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. 
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Згідно з положеннями пунктів 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам. Також, пунктом 2.4 вказаного Положення визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового документального підтвердження формування об`єктів оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість, а також сум податкового кредиту, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так само характеризує і податковий облік.
Тобто, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України щодо достовірності доказів.
Аналіз вказаних правових норм свідчить, що платник податку формує об`єкт оподаткування податком на прибуток, податком на додану вартість та податковий кредит за реальними (фактично вчиненими) господарськими операціями, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Тобто, визначальною має бути подія, підтверджена документально, а не формальне складення документів про таку подію, що цілком узгоджується з доктриною реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.
Зазначена правова позиція є послідовною та неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 28 квітня 2020 року (справа № 826/15568/16), від 10 квітня 2020 року (справа № 808/954/17), від 09 вересня 2021 року (справа № 460/2315/19), від 19 жовтня 2023 року (справа № 420/18874/22), від 09 листопада 2023 року (справа № 480/1162/22).
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, однією з підстав прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугував висновок контролюючого органу про відсутність реальності господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, зокрема, з огляду на не підтвердження таких наявною у відповідача податковою інформацією щодо неможливості здійснення окремими контрагентами позивача обумовлених укладеними договорами надання послуг, а у більшості - дослідженням руху товарів/послуг за ланцюгом постачання, а також - належно оформленими первинними документами (окремі первинні документи складені з недоліками та/або у них не зазначено всієї необхідної інформації з урахуванням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Судами першої та апеляційної інстанцій досліджено первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та встановлено, що надані позивачем документи (договори, акти приймання-здачі робіт, товарно-транспортні накладні, рахунки на оплату, податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та ін.) містять достатні дані про зміст та обсяг господарських операцій, їх учасників, дату і місце їх складання, а, отже, підтверджують фактичне здійснення спірних господарських операцій з придбання позивачем товару та робіт (послуг).
Тоді як, контролюючим органом не надано допустимих та достовірних доказів, а судами під час розгляду справи не було встановлено, що відомості, які містяться в первинних документах є неповними, недостовірними, суперечливими або такими ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Слід зазначити, що аналіз господарських операцій позивача з його контрагентами в частині зводиться виключно до цитування відповідачем податкової інформації щодо відповідного контрагента позивача (щодо кількості працюючих, вартості основних фондів тощо) та контрагентів за ланцюгом постачання товарів/послуг.
Суд звертає увагу, що за змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є саме первинні документи, які повинні мати обов`язкові реквізити. Крім того, відповідно до абзацу дев`ятого частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
З урахуванням цього суди попередніх інстанцій з дотриманням процесуального законодавства оцінили відповідні доводи та зазначили, що певні недоліки в заповненні первинних документів, не є підставою для висновків про відсутність відповідної господарської операції(-й), якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. 
Також, щодо встановлених судами попередніх інстанцій з матеріалів справи обставин, що контролюючий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в інформаційно-аналітичних ресурсах ДПС, відповідно до якої контрагенти позивача не мають достатніх трудових та матеріальних ресурсів для ведення відповідної господарської діяльності, не підтвердженість ланцюга постачання/надання товарів/послуг, Суд звертає увагу, що як вже зазначалось вище, з огляду на приписи частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Тобто саме на відповідача покладено обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення-рішення.
При цьому на підтвердження вказаної інформації відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, як того вимагають приписи процесуального закону (зазначаючи, що окремі контрагенти-постачальники не можуть здійснити відповідні господарські операції, оскільки у таких відсутня технічна, трудова, технологічна можливість здійснити такі операції, тощо). Інформація, що міститься в інформаційних базах даних контролюючих органів носить інформативний характер та не доводить наявності порушень податкового законодавства позивачем. Доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару позивачу, чи надання послуг обумовлених укладеними договорами, надано не було, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку як позивача так і контрагентів та злагодженості дій між ними.
Вказана позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема в постановах від 03.10.2019 у справі № 811/3223/14, від 16.04.2020 у справі № 810/3443/18, від 30.09.2021 у справі № 400/1986/19, від 24.10.2024 у справі № 320/8607/23, від 30.05.2025 у справі № 320/8524/23, від 25.06.2026 у справі № 320/17767/25 та фактично була врахована судами під час вирішення цієї справи.
Посилання відповідача в касаційній скарзі на те, що судами було безпідставно не взято до уваги надані ним докази, зокрема податкову інформацію щодо окремих контрагентів позивача, яка свідчить про неможливість виконання контрагентами господарських операцій у зв`язку з недостатністю матеріальних та трудових ресурсів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки така не є беззаперечним доказом недостатності матеріальних та трудових ресурсів для виконання вказаних договірних зобов`язань, а відтак не може підтверджувати обставини на які посилається контролюючий орган.
Крім того, Суд звертає увагу, що судами першої та апеляційної інстанцій з акта перевірки встановлено, що контролюючий орган в акті перевірки навів інформацію, яка підтверджує наявність у контрагентів позивача як матеріальних, так й трудових ресурсів, зокрема: у ТОВ «Бізнес Логістик Південь» наявні у користуванні автомобілі, спеціальна техніка (кран, навантажувач, екскаватор); підприємством придбавались запчастин і дизельне пальне; кількість працюючих - 5 осіб; у ТОВ «МТТК» наявні у користуванні 32 одиниці автомобільної техніки (вантажні автомобілі, екскаватор, автогрейдер і бульдозер); підприємством придбавались запчастини; кількість працюючих - 8 осіб; у ТОВ «Омега Логістик Південь» наявні у користуванні 34 одиниці автомобільної техніки (вантажні автомобілі і напівпричепи); підприємством придбавались запчастин і дизельне пальне; кількість працюючих - 9 осіб; у ТОВ «Ліко-Груп» наявні у користуванні 34 одиниці автомобільної техніки (екскаватори, сідловий тягач, самоскиди, напівпричепи); кількість працюючих - 10 осіб; у ТОВ «Форстранс» наявні у користуванні 17 одиниць сідлових тягачів і 17 одиниць напівпричепів; підприємством придбавались запчастини і пальне; кількість працюючих - 14 осіб; у ТОВ «Світлотехком» кількість працюючих - 1 особа; у ТОВ «Колограй» кількість працюючих - 1 особа; у ТОВ «Еко Трейд Врожай» кількість працюючих - 20 осіб; у ТОВ «Магистраль Транзит» кількість працюючих - 10 осіб; у ТОВ «Біг Софт» кількість працюючих - 16 осіб.
Також судами попередніх інстанцій встановлено, що на час спірних правовідносин контрагенти позивача не були віднесені до ризикових за рішенням контролюючого органу про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, тоді як ТОВ «Світлотехком» було виключено з ризикових рішенням контролюючого органу від 06 липня 2023 року №69344, щодо ТОВ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Магістраль Транзит» 14 квітня 2023 року ухвалено рішення про невідповідність цього контрагента критеріям ризиковості платника податку (при цьому господарські операції з позивачем відбувались у період у період серпень 2024 року - вересень 2024 року), ТОВ «Еко-Форс» включено до ризикових рішенням про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку від 09 липня 2021 року №34622, а вже рішенням контролюючого органу від 03 серпня 2021 року №39486 ТОВ «Еко-Форс» було виключено з «ризикових».
Тобто, у контрагентів позивача наявні як матеріальні, так й трудові ресурси для здійснення господарської діяльності, тоді як відповідачем не доведено, що контрагенти, які не мають достатньої кількості трудових ресурсів на думку відповідача, не використовували найману працю або транспорті засоби на підставі цивільно-правових договорів, договорів аутсорсингу, договорів оренди транспортних засобів тощо. 
Також, судами не встановлено, а відповідачем не зазначено про проведення відповідних зустрічних звірок зазначених контрагентів позивача за спірними господарськими операціями. При цьому, контролюючим органом в акті перевірки не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру). Контролюючий орган не надав жодних доказів на підтвердження, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.
Щодо зауважень контролюючого органу, що окремі надані товарно-транспортні накладні не містять всіх необхідних реквізитів (зокрема, в частині наявності письмових заявок на перевезення вантажу, письмового погодження перебування відповідних осіб на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), Суд зазначає наступне.
Так, у справі, що розглядається судами попередніх інстанцій встановлено, що спірні правовідносини виникли з метою виконання Товариством умов договору №1600, укладеного з ПАТ «АрселорМіталл Кривий Ріг», що також свідчить про наявність у ТОВ «Пал-Мір» конкретної ділової мети та отримання економічного ефекту від його діяльності - прибутку.
Судами встановлено, що питання наявності письмових заявок на перевезення вантажу, письмового погодження ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на залучення субпідрядників, проходження працівниками ТОВ «Пал-Мір» та підрядних підприємств або субпідрядників (у разі їх залучення (виконавців робіт)) процедури предкваліфікації, виготовлення тимчасових перепусток на працівників підрядних підприємств або субпідрядників та на транспортні засоби, якими здійснювалось вивезення з території ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» промислових і будівельних відходів та шламу, журналів проходження працівниками виконавців робіт або залучених субпідрядників інструктажу по охороні праці та промислової безпеки в дирекції по охороні праці, а також виконання позивачем в цілому вимог вказаного договору за спірними правовідносинами було предметом судового розгляду у справах № 160/15133/21, № 160/13775/21, № 160/8266/23. Так, судами встановлено (що не заперечується та не спростовується відповідачем жодними належними, допустимими та достатніми доказами), що у відповідності до судових рішень (у вказаних справах), які набрали законної сили, встановлена та підтверджена наявність списків разових перепусток, звітів по виданим перепусткам для працівників контрагентів позивача та перепусток, виданих позивачем на ім`я робітників та уповноважених осіб контрагентів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», які підтверджують факт перебування працівників на території підприємства під час надання послуг (виконання робіт) по зазначеним вище договорам у перевіряємий період, в`їзд автотранспорту контрагентів та виконання відповідних вимог вказаного договору з надання послуг.
З урахуванням встановлених обставин, Суд зазначає про безпідставність та необґрунтованість таких доводів контролюючого органу.
Щодо посилань відповідача на те, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна інформація про те, що згідно вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2023 року у справі №761/16743/22 посадова особа ТОВ «ЕКО-ФОРС» визнана винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 354; ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 190 КК України, а також, що вироком Подільського районного суду м. Києва від 24 травня 2023 року у справі №761/21815/22 установлено, що заступник директора ТОВ «ЕКО-ФОРС» склав та видав акти про передачу твердих відходів буріння за Договором № 1055/18 від АТ «Укргазвидобування» до ТОВ «ЕКО-ФОРС», із зазначенням у них завідомо недостовірних відомостей щодо перевезених відходів на загальну суму 108 083, 67 грн (сто вісім тисяч вісімдесят три грн. 67 коп.), усвідомлюючи, що дані акти є підставою для отримання ТОВ «ЕКО-ФОРС» коштів за, нібито, належне виконання умов вказаного Договору, заволодів чужим майном (грошовими коштами АТ «Укргазвидобування») шляхом обману, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому, Суд зазначає наступне.
Судами попередніх інстанцій зі змісту зазначених вироків встановлено, що судом під час розгляду кримінальної справи не досліджувались будь-які дії особи у господарських відносинах з позивачем, оскільки такі не стосувались спірних правовідносин, також не встановлено обставин неможливості здійснення ТОВ «Еко-Форс» діяльності з утилізації та захоронення відходів, створення ТОВ «Еко-Форс» без мети ведення господарської діяльності, не проведення такої господарської діяльності, створення та використання цього підприємства з метою лише оформлення документообігу по нереальним господарським операціям.
Крім того, судами встановлено, що ТОВ «Еко-Форс» відповідно до наказу Мінприроди «Про видачу ліцензії» від 29 червня 2017 року № 242 має право здійснювати операції зі збирання, зберігання, видалення та захоронення небезпечних відходів, що також установлено вказаними вироками. Також встановлено, що ТОВ «Еко-Форс» як замовником укладено з Кременчуцьким комунальним автотранспортним підприємством 1628 договір №35 від 03 лютого 2020 року на захоронення відходів промислових (комунальних, змішаних) від юридичних осіб на полігоні твердих побутових відходів на Деївській горі, предметом якого є захоронення на полігоні твердих побутових відходів на Деївській горі (надалі - полігон) відходів промислових (комунальних, змішаних) на підставі паспорту місць видалення відходів. Отже, ТОВ «Еко-Форс» здійснювалась діяльність з утилізації відходів 3 та 4 класу небезпеки за адресою: 39600, Полтавська область, м. Кременчук, Деївська гора у правобережній частині міста. При цьому факт здійснення цієї діяльності підтверджується дозволом від 06 жовтня 2016 року №5310436500-199 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; дозволом №1273.16.12 на експлуатація устаткування, пов`язаного з зберіганням небезпечних речовин І-ІІІ груп відходів, виданим 30 вересня 2016 року ГУ Держпраці у Дніпропетровській області; висновком №16/12.09.2016-132 державної екологічної експертизи від 28 грудня 2016 року; технічною документацією із обґрунтування обсягів викидів для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для ТОВ «Еко-Форс» (спецмайданчик для складування відходів виробництва ІІІ-IV класу небезпеки) від 05 вересня 2016 року.
Також, судами обґрунтовано встановлено та зазначено, що в наявних у матеріалах справи договорах з контрагентами, які надавали послуги з утилізації відходів, зазначений перелік відходів, які передавались цим контрагентам для утилізації. У наведених вище договорах та технічному завданні визначено, що на утилізацію передавались відходи 4-го класу небезпеки (малонебезпечні відходи, що мають низький рівень впливу на екосистему, який відновлюється протягом 3 років. До них відносять тверді побутові відходи (ТПВ), будівельне сміття, обтиральні матеріали, пластмасу, папір, деревину).
Постановою Кабінету Міністрів України від 13 липня 2000 року № 1120 затверджене Положення про контроль за транскордонними перевезеннями небезпечних відходів та їх утилізацією/видаленням, а також Жовтий та Зелений перелік відходів. Небезпечні відходи визначені розділом А Жовтого переліку відходів, тоді як перелік відходів, зазначений договорах, укладених позивачем з контрагентами, які надавали йому послуги з утилізації відходів, та Технічне завдання вказують на те, що відходи, які є предметом цих договорів, є відходами будівельними та промисловими, не містили відходів, які містяться у Жовтому переліку відходів.
До 09 грудня 2023 року Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами визначались постановою Кабінету Міністрів України № 446 від 13 липня 2016 року. Відповідно до абзаців 2-3 пункту 3 Ліцензійних умов небезпечні відходи - відходи, що мають такі фізичні, хімічні, біологічні чи інші небезпечні властивості, які створюють або можуть створити значну небезпеку для навколишнього природного середовища і здоров`я людини та які потребують спеціальних методів і засобів поводження з ними.
При цьому господарська діяльність з поводження з безпечними відходами не потребувала ліцензування.
З 09 грудня 2023 року набрали чинність Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 грудня 2023 року №1278, які розроблена на виконання статті Закону України «Про управління відходами», відповідно до пункту 10 частини першої статті 1 якого відходи, що не є небезпечними, - відходи, які не мають властивостей, що роблять їх небезпечними, наведені в невичерпному Переліку властивостей, що роблять відходи небезпечними, наведено в додатку 3. При цьому, контролюючим органом не наведено, які саме властивості, визначені в додатку 3 Закону України «Про управління відходами», роблять відходи, які передавались на утилізацію, небезпечними і чим це підтверджується, що не спростовано відповідачем жодними належними, допустимими та достатніми доказами.
Суд зазначає, що слід звернути увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19 у якій Велика Палата Верховного Суду вказала, що навіть наявність вироку не може бути беззаперечним доказом порушень податкового законодавства, такий вирок має оцінюватися адміністративним судом разом з іншими наданими доказами, і лише на підставі оцінки сукупності доказів суд має дійти висновку про наявність чи відсутність порушень, на які вказує контролюючий орган.
Висновок Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що з огляду на положення статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України обставини підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, причому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.
Також, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано питання щодо допустимості доказів, за правилами якої суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Верховний Суд зауважує, що допустимість доказів визначається законністю джерел, умов і способів їх одержання. Тобто допустимість доказів необхідно розглядати крізь призму: 1) законності джерела доказової інформації; 2) законності способу, за допомогою якого він отриманий і процесуального порядку його одержання; 3) правомочності вповноважених суб`єктів на отримання доказів.
Отже, Суд зазначає, що належних, допустимих та достовірних доказів в підтвердження посилань щодо нереальності спірних господарських операцій контролюючим органом надано не було, матеріали справи таких не містять.
Контролюючим органом на виконання передбаченого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах є недостовірними.
Контролюючим органом зроблено відповідні висновки на підставі аналізу інформації, а не доказів, інформація (без документального підтвердження), на яку посилається відповідач, як на підставу нереальності господарських операцій, не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону.
Висновки ж судів першої та апеляційної інстанцій є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції погоджується з ними, оскільки така оцінка здійснена з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів.
15. Таким чином, Суд зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що контролюючий орган приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 20 червня 2025 року №0350840714 та №0350830714 діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного законодавства.
16. Надаючи оцінку доводам відповідача, наведеним у касаційній скарзі, щодо неврахування судами висновків Верховного Суду сформованих у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №2а-19379/11/2670, від 28.10.2019 у справі №280/5058/18, від 26.02.2020 у справі №826/1308/18, від 06.05.2020 у справі №640/4687/19, від 28.05.2020 у справі №826/15364/17, від 28.05.2020 у справі №820/379/16, від 15.06.2020 у справі №1440/2276/18, від 30.09.2020 у справі №1540/4936/18, Суд звертає увагу на наступне.
Контролюючий орган посилається на правові позиції Верховного Суду, пов`язані виключно з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, що не є свідченням застосування у цій справі норм права, без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та в наведених відповідачем рішеннях суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, результати розгляду яких залежать від їх (обставин) повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. При цьому у наведених контролюючим органом постановах Верховного Суду, зокрема наголошувалось про необхідність дослідження сукупності обставин справи та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій у конкретному спірному випадку.
17. Таким чином, наведені скаржником судові рішення ухвалені за інших фактичних обставин справи, встановлених судами, тому посилання на те, що рішення у цій справі ухвалено без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених постановах Верховного Суду, є безпідставними.
Доводи контролюючого органу по наведених вище, на думку останнього, порушеннях позивачем вимог податкового законодавства, зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки вже оцінених судами доказів.
Однак, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги.
18. Наведене вище у сукупності дає підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно встановлено фактичні обставини справи та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів сторін. Доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті висновків судів першої та апеляційної інстанцій та фактично зводяться до переоцінки обставин господарських операцій позивача з контрагентами проте положення статі 341 Кодексу адміністративного судочинства України не наділяють суд касаційної інстанції повноваженнями встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
19. Крім того, колегія судів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.
По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.
20. Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
21. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2026 року у справі № 160/30552/25 слід залишити без задоволення.
22. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
23. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2026 року у справі № 160/30552/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	І.Я.Олендер Л.І. Бившева   І.А. Гончарова