08.09.2026 Справа № 756/10633/26
Справа № 756/10633/26
Провадження № 2/756/8571/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року          м. Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Шролик І.С.,
секретар судового засідання Венгерський В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Скорочний зміст заявлених вимог
18 червня 2026 року до Оболонського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна.
У позовній заяві сторона позивачів просить зняти арешти з нерухомого майна, яке належало ОСОБА_4 , зокрема квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: арешт на все майно, реєстраційний номер обтяження 1394216 від 20 жовтня 2004 року, накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції від 23 березня 2004 року при виконанні виконавчого листа № 2-4838; арешт на все майно, реєстраційний номер обтяження у Спеціальному розділі 21033159 від 21 червня 2017 року, накладений постановою про арешт майна боржника від 22 вересня 2016 року № НОМЕР_1, винесеною Оболонським відділом державної виконавчої служби у місті Києві.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, спадкоємцями якої є його неповнолітні доньки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 
Наявність зареєстрованих арештів на майно спадкодавця перешкоджає завершенню оформлення спадкових прав та отриманню спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину.
Рух справи
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 червня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження. 
Підготовче засідання призначено на 20 серпня 2026 року.
Цією ж ухвалою, враховуючи предмет спору та необхідність встановлення складу спадкового майна і кола спадкоємців, судом витребувано у Двадцять першої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи № 524/2023, заведеної 03 серпня 2023 року після смерті ОСОБА_4 .
07 липня 2026 року Оболонським відділом державної виконавчої служби у місті Києві подано письмові заперечення проти задоволення позову. У запереченнях відповідач, зокрема, зазначив, що у відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання його доньок. 
З наданих відповідачем матеріалів убачається, що після отримання відомостей про смерть боржника державним виконавцем 12 грудня 2024 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Водночас відповідач посилався на те, що станом на дату смерті боржника за виконавчим провадженням обліковувалась заборгованість зі сплати аліментів у сумі 112 492,50 грн, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Сторони та їх представники в судове засідання 08 версня 2026 року не зявились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.
В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, витребувані судом матеріали спадкової справи та оцінивши доводи сторін у їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02 березня 2000 року квартира АДРЕСА_2 , належала членам сім`ї ОСОБА_7 , у тому числі ОСОБА_4 .
Судом у ході розгляду справи шляхом витребування відомостей з органів державної реєстрації актів цивільного стану встановлено, що мати ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 524/2023.
З досліджених судом матеріалів спадкової справи вбачається, що в інтересах неповнолітніх доньок померлого - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано заяву про прийняття спадщини. Інших осіб, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , матеріалами спадкової справи не встановлено.
Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою надано повідомлення від 09 червня 2026 року, з якого вбачається, що належне оформлення спадкових прав та видача свідоцтва про право на спадщину не можуть бути завершені до вирішення питання про зняття зареєстрованих арештів майна спадкодавця.
Наявність арештів безпосередньо створює перешкоди неповнолітнім спадкоємцям у реалізації належних їм спадкових прав.
Судом встановлено, що 23 березня 2004 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції винесено постанову про арешт майна ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження. 20 жовтня 2004 року відповідне обтяження зареєстровано за номером 1394216. Підставою накладення арешту було примусове виконання виконавчого листа № 2-4838, виданого Оболонським районним судом міста Києва 12 лютого 2004 року, про стягнення з ОСОБА_4 920,21 грн на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Оболонського району міста Києва.
Разом із тим матеріалами справи не підтверджено існування на час розгляду цієї справи відкритого виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.
Листом від 26 серпня 2025 року відповідач повідомив, що Автоматизована система виконавчого провадження не містить відомостей щодо відповідного виконавчого провадження, а паперові матеріали провадження знищені у зв`язку із закінченням установлених строків їх зберігання.
У зв`язку з цим стороні позивачів не було надано ані актуальних реквізитів кредитора, ані інформації про існування непогашеної заборгованості, ані відомостей про правонаступника первісного стягувача.
Доказів існування станом на час розгляду справи юридичної особи - кредитора за виконавчим листом № 2-4838, його належного правонаступника, чинного виконавчого провадження або пред`явлення будь-яким кредитором вимог до спадкоємців ОСОБА_4 за цим зобов`язанням суду не надано.
Арешт, який у 2004 році виконував забезпечувальну функцію щодо стягнення 920,21 грн на користь конкретного комунального підприємства, фактично продовжує існувати понад двадцять років за відсутності виконавчого провадження, матеріалів такого провадження, встановленого кредитора та майнових вимог до спадкоємців.
Суд враховує, що саме по собі знищення матеріалів виконавчого провадження не є самостійною підставою для припинення цивільного зобов`язання.
Водночас у цій справі відповідачем не доведено існування будь-яких актуальних правових або фактичних підстав, які б обумовлювали необхідність подальшого збереження арешту майна.
Статтею 1281 ЦК України встановлено спеціальний порядок і строки пред`явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців.
Матеріали справи не містять доказів того, що після смерті ОСОБА_4 будь-якою особою, яка вважає себе кредитором за зобов`язанням 2004 року, до спадкоємців було пред`явлено відповідну вимогу у встановленому законом порядку.
За таких обставин збереження зазначеного арешту перестало забезпечувати виконання конкретного виконавчого документа та натомість створює невизначене у часі обмеження прав спадкоємців.
22 вересня 2016 року Оболонським відділом державної виконавчої служби у місті Києві у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_4 .
21 червня 2017 року відповідний арешт зареєстровано у Спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження 21033159.
Зазначене виконавче провадження було відкрито з метою виконання рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_4 
12 грудня 2024 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю боржника.
Доводи відповідача щодо наявності станом на дату смерті ОСОБА_4 розрахованої заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 112 492,50 грн суд бере до уваги, однак зазначає, що питання існування, розміру та порядку погашення такої заборгованості не є предметом цього спору.
Предметом розгляду цієї справи є наявність правових підстав для подальшого збереження арешту майна після закінчення виконавчого провадження.
Крім того, стягнення аліментів здійснювалося саме на утримання неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які одночасно є спадкоємцями майна померлого боржника та особами, чиї майнові права фактично обмежуються подальшим існуванням арешту.
Тому питання можливих прав та обов`язків, пов`язаних із заборгованістю зі сплати аліментів, за наявності відповідного спору може бути предметом самостійного правового врегулювання та не є підставою для безстрокового збереження арешту в межах виконавчого провадження, яке закінчено. 
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожної фізичної та юридичної особи мирно володіти своїм майном.
Відповідно до статей 317, 319 та 321 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а право власності є непорушним.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців.
Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.
Отже, відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину сама по собі не позбавляє його права на судовий захист спадкового майна від перешкод, які унеможливлюють належне оформлення його прав.
Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається виконавцем, а у випадках, не передбачених спеціальними підставами для самостійного зняття арешту виконавцем, арешт може бути знятий за рішенням суду.
Разом із тим частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження, за винятком прямо визначених законом випадків, арешт, накладений на майно боржника, знімається, а інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення скасовуються.
Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц звертав увагу на те, що тривале збереження арешту за відсутності виконавчого провадження та актуальних майнових претензій стягувача може становити невиправдане втручання у право особи на мирне володіння своїм майном.
Суд враховує, що арешт не є самостійним видом відповідальності боржника чи його спадкоємців. За своєю правовою природою він є заходом забезпечення примусового виконання конкретного рішення і може існувати лише настільки, наскільки зберігається правова мета такого обмеження.
У цій справі арешт 2004 року зберігається понад двадцять років, при цьому матеріали відповідного виконавчого провадження знищені, чинне провадження відсутнє, первісний стягувач припинив діяльність, правонаступника, який заявляє майнові вимоги, не встановлено, а спроби спадкоємців з`ясувати особу кредитора та добровільно врегулювати питання результату не дали.
Щодо арешту 2016 року судом встановлено, що виконавче провадження, в межах якого він був накладений, закінчено постановою державного виконавця від 12 грудня 2024 року. При цьому збереження обох арештів фактично унеможливлює оформлення спадкових прав неповнолітніх дітей на майно їхнього померлого батька.
Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності відповідно до статті 89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що подальше збереження спірних арештів не відповідає їх забезпечувальній меті, створює невиправдані перешкоди в оформленні спадкових прав неповнолітніх спадкоємців та становить непропорційне обмеження їхніх майнових прав.
За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 16, 317, 319, 321, 391, 1216, 1218, 1268, 1281 ЦК України, статтями 39, 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження», статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити.
Зняти арешт з нерухомого майна, що належало ОСОБА_4 , у тому числі з квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер обтяження 1394216 від 20 жовтня 2004 року, накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції від 23 березня 2004 року з виконання виконавчого листа № 2-4838.
Зняти арешт з нерухомого майна, яке належало ОСОБА_4 , у тому числі з квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер обтяження у Спеціальному розділі 21033159 від 21 червня 2017 року, накладений постановою Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві про арешт майна боржника від 22 вересня 2016 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя           Ірина Шролик