г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 197/363/26
Номер провадження 2/213/1438/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Алексєєва О.В., за участі секретаря судового засідання – Бабейкіної Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі судових засідань №3 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №197/363/26 за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 07.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено електронний договір №5368729 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 19 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника № НОМЕР_1 , строком на 360 днів зі сплатою процентів кожні 30 днів. 
Кредитодавець виконав умови договору, надавши відповідачу кредит. Проте, відповідач свої зобов`язання перед кредитором з повернення кредиту та сплати процентів не виконав. 30.10.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем укладено договір факторингу №30/10/2025, за умовами якого позивач набув право вимоги до боржників, зокрема до відповідача за договором № 5368729.
Заборгованість відповідача за кредитним договором не сплачена та становить 95 560,20 грн (19 000,00 грн – тіло кредиту, 42 958,70 грн – нараховані проценти за користуванням кредитом, нараховані позивачем проценти за 123 календарних дні – 22 201,50 грн, штрафні санкції – 9 500,00 грн, комісія – 1 900,00 грн). Просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2 662,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 01.04.2026 справа за даним позовом передана до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за територіальною підсудністю.
24.04.2026 дана цивільна справа надійшла до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
29.04.2026 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано докази за клопотанням позивача.
25.05.2026 витребувано докази за клопотанням відповідача. Відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.
Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.
Заяви, клопотання.
У судове засідання сторони не викликалися. 
Відповідач подала відзив на позов, у якому не погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості. Зазначає, що розмір нарахованих відсотків не відповідає принципу розумності та справедливості. При укладенні кредитного договору її не було належним чином ознайомлено з графіком платежів та реальною річною процентною ставкою, що порушує вимоги ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Вказує, що підписання договору одноразовим ідентифікатором не означає автоматичну згоду із несправедливими та дискримінаційними умовами. Крім того, ставить під сумнів надану позивачем копію кредитного договору. Також, посилаючись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зазначає про неправомірне нарахування штрафних санкцій за кредитним договором. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї нарахованих відсотків та штрафів.
Представником позивача подано відповідь на відзив, у якій зазначають про нарахування процентів в межах граничного строку кредитування, визначеного договором, та у розмірі, узгодженому сторонами кредитного договору. Також зазначають про те, що за законом кожний примірник елетронного документа з накладеним на нього підписом є оригіналом такого документа. Отже, наданий позивачем примірник електронного кредитного договору є оригіналом.
У заяві, наданій позивачем на виконання ухвали суду про витребування доказів, зазначено, що позивач не є первісним кредитором за кредитним договором, а тому не має можливості надати технічного підтвердження (лог-файлів) надсилання та отримання одноразового ідентифікатора (SMS коду) на номер телефону відповідача саме для підписання кредитного договору. В той же час, зауважують, що без проходження клієнтом реєстрації, створення особистого кабінету, ідентифікацію, верифікацію, ознайомлення з умовами кредитування та акцепт оферти шляхом введення одноразового ідентифікатора, кредитний договір не був би укладеним.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом.
07.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено електронний договір №5368729 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
У договорі погоджені такі умови: сума кредиту – 19 000,00 грн (п.1.2. договору), строк кредиту – 360 днів (п.1.3. договору), комісія за надання кредиту – 1 900,00 грн (п.1.4. договору), стандартна процента ставка – 0,95% в день (п.1.4.1 договору), знижена процентна ставка – 0,8550% в день (п.1.4.2. договору). 
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредитування 2 639,6200% річних (п. 1.5.1. договору), за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 2 456,2154% річних (п.1.5.2. договору).
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору включає суму кредиту, комісію (якщо передбачена Договором), проценти за користування кредитом та складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 85 880,00 грн (п. 1.6.1. договору), за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 85 338,50 грн (п. 1.6.2. договору).
Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 (п.2.1 Договору).
Пунктом 6.3. договору передбачено сплату штрафу за неналежне виконання споживачем зобов`язань у розмірі 75% від суми невиконаного зобов`язання.
Договір укладено за допомогою ІТС ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 48386.
Сторонами договору також підписано графік платежів до договору (таблиця обчислення загальної вартості кредиту), згідно з яким загальна вартість кредиту (загальна сума платежів за всі розрахункові періоди) складає 85 880,00 грн, реальна річна процентна ставка – 2 639,6200 % річних.
ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши 07.03.2025 відповідачу кредит в сумі 19 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на картку № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» та інформацією, витребуваною у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за клопотанням позивача.
Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та сплати нарахованих процентів не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість.
30.10.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №30/10/2025, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників. 
Згідно з витягом з реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №5368729 (запис №3122 в реєстрі боржників до договору факторингу) .
Отже, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило позивачу право вимоги до відповідача щодо належного виконання договору, а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача за вищезазначеним договором, про що було повідомлено відповідача.
Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» видно, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 30.10.2025, тобто на момент відступлення права грошової вимоги позивачу за кредитним договором становила 73 358,70 грн, з яких: 19 000,00 грн – основна сума боргу, 42 958,70 – проценти, 9 500,00 грн – штрафні санкції, 1 900,00 грн – комісії. 
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», позивачем за 123 календарних дні (31.10.2025 - 02.03.2026) було додатково нараховано відповідачу проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою 0,95% у сумі 22 201,50 грн.
Отже, відповідач має заборгованість перед позивачем за договором №5368729 від 07.05.2025 у розмірі 95 560,20 грн яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту 19 000,00 грн, процентами 65 160,20 грн (нараховані проценти первісним кредитором 42 958,70 грн, нараховані проценти ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» 22 201,50 грн) штрафні санкції 9 500,00 грн, комісії 1 900,00 грн.

Зміст спірних правовідносин.
Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.
Норми права, які застосовує суд.
Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з частиною восьмою статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).
Згідно з абзацом 2 ч.2 ст.639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Статтею 550 ЦК України, передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Висновок суду.
Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем договору про споживче кредитування з первісним кредитором, порушення нею взятих на себе зобов`язань, ознайомлення і згода відповідача з умовами кредитного договору, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цим договором.
При вирішенні спору суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010, згідно яких зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Верховий Суд у постанові від 09.10.2024 у справі №582/202/22 зазначив, що умови договорів про сплату відсотків за користування кредитами є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки оспорювані пункти договорів про розміри відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін (договори укладені в електронній формі, про умови договорів позивач була ознайомлена попередньо, а відтак вільно та свідомо погодилась виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами). Кредитний договір укладений на визначений термін, за якими позивач повинен сплатити проценти, що є платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Процентна ставка прямо передбачена умовами кредитного договору, який відповідач добровільно підписала, що свідчить про те, що вона визнавала умови договору, як прийнятні.
Доказів того, що відповідач не погоджувалася з вищевказаним розміром процентів, оспорювала умови договору в цій частині, як споживач фінансових послуг, з підстав їх несправедливості, матеріали справи не містять, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником.
Також слід зазначити, що особливістю укладення договорів про отримання кредиту в електронній формі, тобто з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем є те, що при цьому виключається прямий контакт позичальника з кредитором та можливість останнього спонукати позичальника до укладення договору на несправедливих для нього умовах, а також можливість застосування до нього психологічного чи фізичного тиску. Отже укладення договору на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення відповідача, з врахуванням, що остання розуміла, що дані умови договору є зручними для неї на ринку фінансових послуг в мережі Інтернет.
Посилання відповідача на можливість зміни позивачем змісту кредитного договору у наданому ним примірнику суд оцінює критично, оскільки, заперечуючи проти наданої позивачем редакції договору, відповідач не надала суду власного примірника. 
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», зокрема одноразовим ідентифікатором, є оригіналом такого документа.
Наданий позивачем примірник договору містить обов`язкові реквізити, докази зміни змісту цього договору відповідачем не надано, наявність обґрунтованих сумнівів у змісті договору та відповідності його підписаному примірнику не доведено, тому суд на підставі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» та ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вважає такий доказ оригіналом електронного договору.
Відповідачем порушувалися умови договору, кошти на повернення кредиту не сплачувалися, що призвело до виникнення заборгованості.
При визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості, які містять відомості про щоденні нарахування, складові заборгованості та їхній розмір. Заперечуючи належність даних розрахунків, відповідач не надала суду власного розрахунку заборгованості або доказів для спростування розміру заборгованості, тому суд відхиляє аргументи відповідача щодо їх необґрунтованості.
Оскільки судом встановлено, що заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 19 000,00 грн, відповідач доказів на спростування такої заборгованості суду не надала, тому вимога про стягнення цієї суми заборгованості підлягає задоволенню.
Умови договору про нарахування та сплату комісії за надання кредиту не суперечать положенням законодавства, тому і в цій частині вимоги слід задовольнити.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості по процентам суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права видно, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Судом враховано, що договір укладено 07.05.2025, строк кредитування становить 360 днів, проценти нараховані за період з 07.03.2025 по 02.03.2026 за ставкою, передбаченою умовами договору. При цьому розмір денної процентної ставки не перевищує законодавчо встановлених обмежень щодо її максимального розміру. 
Твердження відповідача про те, що розмір процентів значно перевищує тіло кредиту і є несправедливим не заслуговують на увагу та спростовуються встановленими по справі фактичними обставинами, які викладені вище.
Укладаючи кредитний договір, відповідач як споживач фінансових послуг була належним чином проінформована про всі детальні умови кредитного договору та його сукупну вартість із зазначенням всіх обов`язкових умов, ознайомилася із запропонованими фінансовою установою умовами та своїм підписом надала згоду зі всіма умовами кредитного договору. Доказів того, що укладений сторонами кредитний договір визнавався в судовому порядку недійсним матеріали справи не містять, а тому суд презюмує його правомірність.
Разом з тим, суд зазначає, що нарахування процентів до 02.03.2026 включно здійснювалося поза межами узгодженого сторонами строку кредитування. З огляду на це, стягненню підлягають проценти, нараховані лише по 01.03.2026 включно.
За період з 07.03.2025 по 01.03.2026 розмір нарахованих процентів має становити: 19 000,00 х 0,95% х 360 = 64 980,00 грн. Саме такий розмір передбачено і графіком платежів.
Водночас, з розрахунку заборгованості первісного кредитора вбачається, що 30.10.2025 проценти не нараховувалися, а станом на дату відступлення права вимоги заборгованість за процентами становила 42 958,70 грн. Проте, механізм нарахування заборгованості саме у такому розмірі не є зрозумілим та арифметично обґрунтованим, оскільки за 237 днів максимальний розмір процентів міг скласти лише 42 778,50 грн (19 000,00 х 0,95% х 237).
Отже, враховуючи нарахування позивачем процентів за 122 днів у розмірі 22 021,00 грн (19 000,00 х 0,95% х 122), загальний розмір нарахованих процентів має становити 64 799,50 грн (42 778,50 + 22 021,00). Саме такий розмір підлягає стягненню з відповідача.
Тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення штрафних санкцій суд дійшов таких висновків.
Статтею 550 ЦК України, передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Враховуючи викладене, суд не бачить підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки відсутні підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій.
Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 85 699,50 грн, що складається із: 19 000,00 грн - тіло кредиту, 64 799,50 грн – проценти, 1 900,00 грн – комісії.

Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 387,67 грн.
Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Розмір здійснених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності від відповідача не надійшло.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом, оцінюючи співмірність витрат зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи часткове задоволення позовних вимог та відсутності заперечень відповідача, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8 968,12 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 76-81, 89, 95, 137, 141, 258-259, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за договором №5368729 від 07.03.2025 у розмірі 85 699 (вісімдесят п`ять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) грн 50 коп., що складається із: 19 000,00 грн - тіло кредиту, 64 799,50 грн – проценти, 1 900,00 грн – комісії.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» 2 387,67 грн на відшкодування сплаченого судового збору, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 8 968,12 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», адреса: вул. Набережно-Корчуватська, буд.27, прим.2, м. Київ, код ЄДРПОУ 44559822. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Дата складення повного тексту судового рішення – 20.07.2026.

Суддя О.В. Алексєєв