Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/7254/26 
Провадження № 2/711/3828/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі: 
головуючий суддя - Скляренко В.М., 
при секретарі – Півень С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулось до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №9074043 в розмірі 27 997,20 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 21.05.2025р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №9074043, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 10 000 грн. 04.02.2026р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу №04022026, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №9074043 на загальну суму 32 997,20 грн., з яких: 9 999 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 17 998,20 грн. – несплачені відсотки за користування кредитом; 5 000,00 грн. – штрафні санкції згідно умов договору. Натомість в позовній заяві позивач просив стягнути суму заборгованості в розмірі 27 997,20 грн., яка складається з залишку заборгованості за тілом кредиту, процентів за користування кредитом, а також судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
08.07.2026р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, однак в позовній заяві просив, у випадку неявки представника, розглянути справу у відсутність представника позивача. Також вказував, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, не повідомивши про причину неявки. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання. Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на веб-сайті суду.
Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
21.05.2025р. між ТОВ «АВЕНТУС» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений Договір про надання споживчого кредиту №9074043 (далі – Договір кредиту) /а.с. 12-20/.
Згідно умов вищевказаного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000 грн., зі строком користування кредитом – 360 днів з періодичністю платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 . Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати відсотків, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – Графік платежів), що є Додатком №1 до цього договору. При цьому Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені Договором.
Крім того, умовами вказаного кредитного договору передбачено, що стандартна процентна ставка становить 1,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору. Знижена процентна ставка у розмірі 0,95 % в день застосовується якщо Споживач до 20.06.2025р. або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник програми лояльності, отримує від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання Договору складає: за стандартною ставкою 2333,95 % річних; за зниженою ставкою 2253,44 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору складає: за стандартною ставкою 36 000 грн.; за зниженою ставкою 35 850 грн.
Аналогічні умови кредитування викладені у Додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту №9074043 від 21.05.2025р., а саме в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит /а.с. 21-22/ та у паспорті споживчого кредиту /а.с. 40-42/.
На виконання умов договору, 21.05.2025р., на підставі договору №190122-1 від 19.01.2022р., укладеного ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», кредитні кошти в сумі 10 000 грн. були зараховані на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК» /а.с. 43-46/ та відомостями АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», наданими на запит суду.
В зв`язку із невиконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за договором №9074043 від 21.05.2025 року станом на 03.02.2026 року утворилася заборгованість в загальній сумі 32 997,20 грн., що стверджується карткою обліку Договору (розрахунок заборгованості) /а.с. 47-52/. При цьому відповідачем здійснено наступні платежі на погашення заборгованості за кредитом: 21.06.2025р. – в розмірі 2 950 грн. – на погашення відсотків та в розмірі 1,00 грн. – на погашення тіла кредиту, а всього в розмірі 2 951 грн.
04.02.2026 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (клієнт) та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (фактор) укладено договір факторингу №04022026, за умовами якого ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло шляхом купівлі належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права грошової вимоги до боржників, що визначені в реєстрах боржників (п. 2.1, 2.2 договору), в тому числі і права кредитора за Договором №9074043. 
Згідно Додатку №1 до Договору факторингу №04022026 від 04.02.2026, а саме реєстру боржників від 04.02.2026р. до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту №9074043 від 21.05.2025р. в загальній сумі 32997,20грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 9 999 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом – 17 998,20 грн., заборгованість за штрафними санкціями – 5 000 грн. /а.с. 62-63/.
Оскільки дотепер відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту №9074043, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 27 997,20 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 9999 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом – 17 998,20 грн.
Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі – ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування». При цьому згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем було укладено Договір про надання споживчого кредиту №9074043 від 21.05.2025р., на підставі якого відповідачем було отримано кредитні кошти в сумі 10000грн., які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за користування кредитом в межах строку дії договору, але в порушення умов договору не зробив цього, внаслідок чого має не виконане грошове зобов`язання перед кредитором. 
Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Відповідно до ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належить кредитору за Договором про надання споживчого кредиту №9074043, обумовлено дійсністю договору факторингу №04022026 від 04.02.2026р., на підставі якого право вимоги кредитора було відступлене на користь позивача. 
В даному випадку предметом позовних вимог є заборгованість, що обчислена первісним кредитором та складається із заборгованості за тілом кредиту, а також нарахованими первісним кредитором процентами за користування кредитом. 
Аналіз змісту наданого позивачем розрахунку свідчить, що заборгованість розрахована та обчислена первісним кредитором в межах дії договору. Зазначений розрахунок відповідає умовам Договору №9074043, оскільки здійснений у відповідності до положень, передбачених п.п. 1.4, 1.5, 1.7, 1.9, 5.1, 5.2, 5.6 договору. 
За таких обставин станом на 04.02.2026р. розмір заборгованості відповідача складав наступні значення: тіло кредиту – 9 999 грн.; проценти за користування кредитом – 17 998,20 грн.; штраф – 5000 грн.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом принципу диспозитивності, закріпленому у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
У постанові від 22.09.2021 у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Таким чином, при вирішенні спору між сторонами суд обмежується змістом позовних вимог, які складають предмет позову, та надає оцінку обставинам спірних правовідносин в контексті заявлених позовних вимог. 
В даному випадку предметом позовних вимог є стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 27 997,20 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 9 999 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом – 17 998,20 грн..
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на те, що між відповідачем та первісним кредитором був укладений кредитний про надання споживчого кредиту на суму 10 000 грн. і внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань залишок заборгованості за тілом кредиту складає 27 997,20 грн. Позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 5000,00грн. позивач не заявляв. 
Отже позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в межах такої суми заборгованості є цілком обґрунтованими та правомірними, а відтак позов підлягає до задоволення. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн. та оплати послуг правової допомоги в розмірі 7 000 грн. 
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В даному випадку позовні вимоги підлягають до повного задоволення, а відтак, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача 2 662,40грн. в рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору. 
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позивачем заявлено вимогу про компенсацію йому за рахунок відповідача витрат з оплати правової допомоги адвоката в сумі 7 000 грн. 
Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правничої допомоги №20/01/26-02 від 20.01.2026р. укладений між Адвокатським об`єднанням «ТИМОШЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» та ТОВ «Юніт Капітал», предметом якого є надання клієнту правничої (правової) допомоги, а також надано додаток до договору надання правової допомоги від 20.01.2021р. (Протокол погодження вартості послуг), Додаткову угоду №25771536806 до Договору про надання правничої допомоги №20/01/26-02 від 20.01.2026р., що складена 20.04.2026р., акт прийому-передачі наданих послуг від 05.05.2026р., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4267/10 від 26.08.2010р., що видано Тимошенку О.О. /а.с. 73-77/.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Проте, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019р. у справі № 915/237/18, від 24.10.2019р. у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020р. у справі № 904/3583/19.
Також у постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 05.05.2026 за договором про надання правової (правничої) допомоги №20/01/26-02 від 20.01.2026р., Адвокатським об`єднанням «ТИМОШЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» у межах даної справи було надано наступні правові та юридичні послуги, а саме: 
- складання позовної заяви ТОВ «Юніт Капітал» до позичальника, яким є ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №9074043 від 21.05.2025р. – 2 години. Вартість – 5000 грн.;
- вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є ОСОБА_1 , за кредитним договором №9074043 від 21.05.2025р. – 2 години. Вартість – 1 000грн.;
- підготовка та подання адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №9074043 від 21.05.2025р. на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 – 1 година. Вартість – 500 грн.;
- підготовка та подання адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №9074043 від 21.05.2025р. на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 – 1 година. Вартість – 500 грн.
Сума наданих послуг та загальний розмір винагороди визначено у розмірі 7 000 грн. /а.с. 76/. 
Згідно п. 3.6 Договору про надання правничої допомоги №20/01/26-02 від 20.01.2026, сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь Клієнта сплачується на користь Адвоката не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок Клієнта. 
Позивачем заявлено вимогу про компенсацію йому за рахунок відповідача витрат з оплати правової (правничої) допомоги адвоката в сумі 7 000 грн.
В той же час суд бере до уваги, що спірні правовідносини ґрунтуються на правочині, вчиненому у письмовій формі та стосуються надання споживчого кредиту. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. 
Надання правової допомоги обумовлено консультуванням та складанням процесуальних документів, що здійснювалось адвокатом Тимошенком О.О. на підставі договору про надання юридичних послуг №20/01/26-02 від 20.01.2026р. Враховуючи, що основним видом діяльності ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» є надання фінансових послуг та інші види кредитування, то слід виснувати, що претензійно-позовна робота з боржниками позивача має однотипний характер.
Також суд бере до уваги, що представник позивача участі в судових засіданнях не брав, а розгляд справи здійснено судом оперативно в судовому засіданні без учасників справи. 
Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 7 000 грн. є необґрунтованою, оскільки не співмірна з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно консультаціями та складанням позовної заяви з додатками). 
За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 5 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, ціну позову, передумови виникнення спору між сторонами, а також а також відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді).
Таким чином, загальна сума судових витрат, які слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача складає 7 662,40 грн. (2 662,40 грн. + 5 000 грн.).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 137, 141, 259, 263-265, 267, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ 43541163; адреса: вул. Лесі Українки, 34, офіс 333, м. Київ, 01133; IBAN № НОМЕР_3 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК») заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №9074043 від 21.05.2025р. в розмірі 27 997,20 грн. та судові витрати в розмірі 7 662,40 грн., тобто усього стягнути суму коштів в розмірі 35 659,60 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складений 14 вересня 2026 року.

Головуючий : В.М. Скляренко