Справа № 128/3964/25 

ВИРОК
Іменем України
14 вересня 2026 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 
та учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої – адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченої – адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08.10.2024 за №12024020000000707, по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Бережанка, Тростянецького району Вінницької області, громадянки України, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , одруженої, освіта вища, непрацюючої, раніше несудимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

08 жовтня 2024 року близько 11 год 45 хв ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «BMW I3» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у селищі Стрижавка по вул. Київській, Вінницького району Вінницької області в напрямку м. Житомир, на регульованому перехресті з вул. 40-річчя Перемоги перед початком руху на зелений сигнал світлофора не впевнилась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дала дорогу мопеду «YAMAXA» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , яка завершувала рух через перехрестя зліва направо по напрямку руху автомобіля, та допустила зіткнення з вказаним мопедом. Внаслідок ДТП водій мопеда ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. 
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1145 від 16.10.2024, ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми (рвано-забитої рани правої скроневої ділянки на межі з правою потиличною ділянкою; синця правої параорбітальної ділянки; саден на обличчі; крововиливів в м`які покрови голови в правій скроневій ділянці, з просяканням правого скроневого м`язу, в правій тім`яній ділянці, на межі правої та лівої тім`яних ділянок, перелому правої скроневої кістки з переходом на праву тім`яну та на основу черепа в праву середню та передню черепні ямки, травматичні субарахноїдальні крововиливи у правій скроневій та лобній частках, в лівій скроневій та лобній частках, в лівій потиличній частці, на верхній поверхні мозочка, в міжпівкульній ділянці лобної та тім?яної часток, крововиливу в шлуночки головного мозку); закритої тупої травми грудей (прямих переломів ребер справа та непрямих переломів ребер зліва, забою обох легень); закритої тупої травми заочеревинного простору (крововиливу в ділянку воріт правої нирки з переходом на ділянку верхньої третини правого сечоводу); закритого перелому шийки правої стегнової кістки з крововиливом в навколишні тканини; саден верхніх та нижніх кінцівок, яка утворилась від дії твердого тупого предмету (преметів), можливо у час та за обставин ДТП, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження як небезпечна для життя в момент спричинення, викликала загрозливі для життя явища та стоїть у причинному зв?язку зі смертю. Смерть ОСОБА_8 настала від вказаної сполучної травми тіла, яка ускладнилась травматичним шоком. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_8 є причинний зв?язок.
Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 №CE-19/102-24/23771-IT від 24.12.2024, в цій дорожній ситуації за умови, що водій ОСОБА_6 в момент початку руху могла сприйняти, що інший транспортний засіб рухається вже в межах перехрестя з метою закінчення його проїзду, в діях водія автомобіля «BMW І3» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 12.4, 16.5 Правил дорожнього руху. Дії водія автомобіля «BMW І3» ОСОБА_6 , які не відповідали вимогам п. 16.5 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до висновку судової комп`ютерно-технічної, автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №260-34-25 від 13.03.2025, водій автомобіля «BMW І3» д.н.з. НОМЕР_4 , виконуючи вимоги п. 16.5 Правил дорожнього руху, мав технічну можливість запобігти настанню даної події. Дії водія автомобіля «BMW I3» д.н.з. НОМЕР_3 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 16.5 Правил дорожнього руху України, невідповідність вимогам п. 16.5 ПДР створювали умови для настання події і знаходились в причинному зв`язку з настанням ДТП. 
Таким чином, водій ОСОБА_6 порушила вимоги пунктів 10.1, 16.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (зі змінами та доповненнями), згідно з якими: 1) п. 10.1 – «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 16.5 – «У разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зав`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід». Порушення ОСОБА_6 вимог п.п. 10.1, 16.5 Правил дорожнього руху знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками – настанням смерті ОСОБА_8 .
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнала у повному обсязі, цивільний позов не визнала. Суду надала показання, що вона близько 11 год 45 хв 08 жовтня 2024 року поверталася додому. Коли вона наближалася до перехрестя, був червоний сигнал світлофора. Після того як загорівся жовтий сигнал світлофора, вона перевірила, чи немає пішоходів на пішохідному переході, який знаходився попереду. Після ввімкнення зеленого сигналу світлофора вона подивилася на перехрестя та, впевнившись, що там нікого немає, почала рух. Через декілька секунд вона побачила біля лівої частини лобового скла, що щось наближається, після чого відбулося зіткнення. Після цього вона вийшла з автомобіля і побачила, що людина не рухається, потім викликала швидку. Право на керування транспортним засобом вона має з 2014 року. Автомобілем, яким вона керувала, трапилась ДТП, був у її користуванні більше року. На автомобілі автоматична коробка передач та електродвигун. Погодні умови в той день були хорошими, було сонячно, дорожнє покриття сухе. Вона рухалася зі сторони м. Вінниця в сторону м. Житомир у селищі Стрижавка. Припускає, що мопед міг потрапити у сліпу зону, через встановлену на автомобілі широку стійку біля лобового скла. Коли вона почала рух, перехрестя було вільним. Зіткнення відбулося з лівою частиною автомобіля на лівій смузі руху, де стояв її автомобіль. До моменту зіткнення її автомобіль рухався приблизно зі швидкістю 30 км/год. В момент зіткнення вона гальмувала і спрямувала кермо трохи вправо, але до моменту зіткнення вона нікого не бачила, це були секунди. Оскільки людина не рухалась, вона одразу викликала швидку, жодних інших дій не вчиняла, бо знає, що в таких випадках краще людину не чіпати. Поліцію викликали інші водії, які були свідками події. Вона зайняла крайню ліву смугу руху, оскільки в середній смузі стояв вантажний автомобіль. Визнає порушення пунктів Правил дорожнього руху України, що зазначені в обвинувальному акті. Вона мала бути уважнішою. Розкаюється у вчиненому, кожний день «прокручує» цю ситуацію, оскільки щодня там проїжджає. У той день вона нікуди не поспішала, була спокійною, швидкість була невеликою, вона не бачила перешкоди, перед початком руху дивилася вліво. Вона зустрічалася з потерпілою та її старшою сестрою, просила вибачення, розповідала як все сталося. За домовленістю з потерпілою вона 22.10.2024 сплатила їй 45 000,00 грн. Вона не позбавлена права керування транспортними засобами. В межах матеріальних можливостей їхньої сім`ї в жовтні 2024 року вона запропонувала потерпілій відшкодувати 3-5 тис. євро, але потерпіла відмовилася та сказала, що вона бажає отримати 12 тис. євро. Сім’ потерпілої їй дала зрозуміти, що вони не бажають з нею спілкуватися, не вітаються з нею, тому більше вона до потерпілої не дзвонила. На даний час матеріальний стан її сім`ї погіршився, її чоловік, будучи військовослужбовцем, має обмеження, тому не отримує високу заробітну плату, вона не має можливості працювати, оскільки доглядає за малолітніми дітьми. 
Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні надала показання, що про обставини ДТП їй нічого не відомо. Батько зателефонував їй через декілька годин після події та сказав швидко їхати на місце ДТП. На момент ДТП матері було 53 роки, вона працювала пекарем. Вона проживала разом із матір`ю за однією адресою. З матір`ю у неї були теплі відносини, вона була найближчою для неї людиною, її другом. Матір приблизно 10 років керувала мопедом. При визначенні покарання для обвинуваченої вона покладається на розсуд суду. Цивільний позов підтримує у повному обсязі. Сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 470 000,00 грн визначалася з суми 30 000 євро. 01.11.2024 вона зустрічала з обвинуваченою, її чоловіком та адвокатом, отримала від обвинуваченої кошти за поховання матері. До цього часу у неї пригнічений стан. 
Від допиту в судовому засіданні свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прокурор відмовився. 
Під час судового розгляду було досліджено письмові докази, надані прокурором, а саме:
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №12024020000000707 від 08.10.2024, згідно з яким «близько 11 години 45 хвилин 08 жовтня 2024 року водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «BMW I3», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Київська в смт. Стрижавка на регульованому перехресті, не надала перевагу в русі та здійснила зіткнення із моторолером «YAMAXA» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , яка завершувала проїзд перехрестя та рухалася зліва направо по ходу руху автомобіля. Внаслідок ДТП водійка моторолера ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди» (а.к.п. 103);
- протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 08.10.2024, план-схему до протоколу огляду місця події від 08.10.2024 та фототаблицю до протоколу огляду місця події на автодорозі М21 в селищі Стрижавка від 08.10.2024 (а.к.п. 104-122);
- висновок експерта №1145 від 16.10.2024, відповідно до якого на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приймаючи до уваги результати судово-токсикологічної експертизи, зроблено такі підсумки: «1. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлена сполучна травма у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми (рвано-забита рана правої скроневої ділянки на межі з правою потиличною ділянкою; синець правої параорбітальної ділянки; садна на обличчі; крововиливи в м?які покрови голови в правій скроневій ділянці, з про-сяканням правого скроневого м?язу, в правій тім?яній ділянці, на межі правої та лівої тім?яних ділянок, перелом правої скроневої кістки з переходом на праву тім?яну та на основу черепа в праві середню та передню черепні ямки, травматичні субарахноїдаль-ні крововиливи у правій скроневій та лобній частках, в лівій скроневій та лобній частках, в лівій потиличній частці, на верхній поверхні мозочка, в міжпівкульній ділянці лобної та тім?яної часток, крововилив в шлуночки головного мозку); закритої тупої травми грудей (прямі переломи ребер справа та непрямі переломи ребер зліва, забій обох легень); закритої тупої травми заочеревинного простору (крововилив в ділянку воріт правої нирки з переходом на ділянку верхньої третини правого сечоводу); закритого перелому шийки правої стегнової кістки з крововиливом в навколишні тканини; саден верхніх та нижніх кінцівок, яка утворилась від дії твердого тупого предмету (предметів), можливо у час та за обставин ДТП, як про те вказано у постанові, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження як небезпечна для життя в момент спричинення, викликала загрозливі для життя явища та стоїть у причинному зв?язку зі смертю. 2. Смерть ОСОБА_8 настала від вказаної у п. «1» сполучної травми тіла, яка ускладнилась травматичним шоком. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_8 є причинний зв?язок. 3. Враховуючи характер та локалізацію виявлених при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, можна висловитись про те, що під час первинного контакту з транспортним засобом потерпіла була звернута до нього правою стороною тіла. 4. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлені морфологічні ознаки хронічної ішемічної хвороби серця, яка в причинному зв`язку зі смертю не стоїть. 5. При судово-токсикологічній експертизі крові трупа ОСОБА_8 етилового спирту не виявлено, що може свідчити про тверезий стан на час настання смерті» (а.к.п. 123-125);
- висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, №0928 від 08.10.2024, в якому зазначено, що ОСОБА_6 08.10.2024 о 14:00 год була тверезою (а.к.п. 126);
- висновок експерта №3319 від 15.10.2024, відповідно до якого «при судово-медичній експертизі крові громадянки ОСОБА_6 методом газово-рідинної хроматографії, наявність метилового, етилового спиртів, а також пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено» (а.к.п. 129);
- висновок експерта №3320 від 18.10.2024, згідно з яким «при судово-медичній експертизі крові громадянки ОСОБА_6 наявність в крові похідних барбітурової кислоти, алкалоїдів групи опію, похідних 1,4-бензодіазепіну, фенотіазіну та фенілалкіламіну, а також тетрагідроканабінолу не виявлено» (а.к.п. 130-131);
- постанову про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 08.10.2024, відповідно до якої приєднано до кримінального провадження №120240200000000707 від 08.10.2024 в якості речового доказу вилучені під час огляду місця ДТП автомобіль «BMW I3», державний номерний знак НОМЕР_1 , моторолер «YAMAXA», державний номерний знак НОМЕР_2 , які поміщено на зберігання на території спеціального майданчику ГУНП у Вінницькій області; приєднано до кримінального провадження №120240200000000707 від 08.10.2024 в якості речового доказу вилучені під час огляду місця ДТП документи, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 на автомобіль «BMW I3», державний номерний знак НОМЕР_1 , та посвідчення водія НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_6 , які долучено до матеріалів кримінального провадження (а.к.п. 132).
- ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14.10.2024, якою накладено арешт на автомобіль «BMW I3», державний номерний знак НОМЕР_1 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого 07.10.2022 ТСЦ 0541, належить ОСОБА_12 , мешканцеві АДРЕСА_3 , який поміщено на спеціальний майданчик ГУНП у Вінницькій області, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Арабея, 17; моторолер «YAMAXA», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_8 , що поміщено на спеціальний майданчик ГУНП у Вінницькій області, розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Арабея, 17; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 на автомобіль BMW I3», державний номерний знак НОМЕР_1 , та посвідчення водія НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_6 , які долучено до матеріалів кримінального провадження (а.к.п. 134-135);
- висновок експерта №СЕ-19/102-24/20209-ІТ від 23.10.2024, в якому зазначено, що «на момент експертного огляду рульове керування, робоча гальмова система автомобіля BMW І3 (номерний знак НОМЕР_4 ) знаходяться у працездатному стані. У деталях та вузлах рульового керування, робочої гальмової системи автомобіля BMW І3 (номерний знак НОМЕР_4 ) на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП, не виявлено. Оскільки під час експертного огляду у вузлах та агрегатах рульового керування, робочої гальмової системи автомобіля BMW І3 (номерний знак НОМЕР_7 ) наявних несправностей, які б могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП, не виявлено, тому вирішення питання: «Якщо дані технічні несправності наявні, то чи є вони наслідком конструктивних недоліків системи або порушення правил експлуатації транспортним засобом?» втрачає технічний зміст і не досліджувалось» (а.к.п. 138-141);
- висновок експерта №СЕ-19/102-24/20208-ІТ від 23.10.2024, згідно з яким «на момент експертного огляду робоча гальмова система, рульове керування моторолера Yamaha (номерний знак НОМЕР_2 ) знаходиться у працездатному стані. У деталях та вузлах робочої гальмової системи, рульового керування моторолера Yamaha (номерний знак НОМЕР_2 ) на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного моторолера до початку розвитку події ДТП, не виявлено. Оскільки під час експертного огляду у вузлах та агрегатах рульового керування, робочої гальмової системи моторолера Yamaha (номерний знак НОМЕР_2 ) наявних несправностей, які б могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного моторолера до початку розвитку події ДТП, не виявлено, тому вирішення питання: «Якщо дані технічні несправності наявні, то чи є вони наслідком конструктивних недоліків системи або порушення правил експлуатації транспортним засобом?» втрачає технічний зміст і не досліджувалось» (а.к.п. 144-147);
- протокол про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції відеозапису, від 10.10.2024, відповідно до якого старший слідчий відділу СУ ГУНП у Вінницькій області 10 жовтня 2024 року за допомогою комп`ютерної техніки із встановленим відповідним програмним забезпеченням з використанням лазерного диску DVD-R об?ємом 4.7 Gb провів копіювання відеозапису з камери зовнішнього спостереження, яка розміщена на будівлі №50 по вул. Київській у селищі Стрижавка та направлена в напрямку перехрестя вул. Приміської та вул. Київської в смт Стрижавка, Вінницького району Вінницької області, за період часу 08.10.2024 з 11 години 49 хвилин 44 секунд до 11 години 50 хвилин 35 секунд; відеофайл під назвою «NVR_ch3_mаin_ 20241008115319_20241008115337; NVR_ch3_mаin_20241008115342_20241008115406» скопійовано на лазерний диск DVD-R об?ємом 4.7 Gb, який упаковано в паперовий конверт (а.к.п. 148);
- протокол перегляду відеозапису від 11.10.2024, згідно з яким «при відкритті відеофайлу встановлено, що відеокамера, встановлена на вулиці, направлена у напрямку перехрестя з вул. Київською та на автомобільний міст через річку; відеоазпис проводиться в світлу пору доби, ясну погоду, без опадів; відеозапис має тривалість 21 сек.; до 20 секунди відеозапису ми бачимо, як моторолер рухається попід узбіччя, а пропустивши автомобілі, що рухаються в попутному напрямку, зміщається ближче до осьової лінії дорожньої розмітки та, не зупиняючись на світлофорі, продовжує рух, виїжджаючи на перехрестя, на 21 секунді відеозапис закінчується; при відкритті відеофайлу NVR_ch3_mаin_20241008115342_20241008115406 встановлено, що відеозапис має тривалість 27 сек., та вказаний відеозапис є продовженням першого запису; в подальшому в ході перегляду відеозапису встановлено, що мотолорер проїжджає край зустрічної смуги руху та в`їжджає на перехрестя, рухаючись прямо на відеокамеру; в подальшому під час перегляду відеозапису на 3-й секунді в полі відеокамери потрапляє передня частина автомобіля, який рухається зліва направо перпендикулярно моторолеру та водій моторолера дещо змінює рух ліворуч; в подальшому як автомобіль, та і моторолер продовжують рухатись по своїм первинним траєкторіям та на 3-й сек. відеозапису автомобіль передньою частиною здійснює зіткнення із правою бічною частиною моторолера; після зіткнення автомобіль та моторолер пропадають з поля зору відеокамери; в подальшому видно як зліва направо з невеликою швидкістю рухаються транспортні засоби та на 27 сек. Відеозапис закінчується» (а.к.п. 149-154);
- постанову про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 11.10.2024, якою приєднано до кримінального провадження №120240200000000707 від 08.10.2024 в якості речового доказу вилучені відеозаписи з камери зовнішнього спостереження, розташованої за адресою: селище Стрижавка, вул. Київська, 50, Вінницького району Вінницької області, під назвою «NVR_ch3_mаin_ 20241008115319_20241008115337», має тип МР4 Video File (VLC) (.mp4), розміром 11,3 МБ та «NVR_ch3_mаin_20241008115342_20241008115406», має тип МР4 Video File (VLC) (.mp4), розміром 14,1 МБ, які записані на DVD-R, об`ємом 4,7 Gb, на яких зафіксовано подію ДТП (а.к.п. 154);
- протокол про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції відеозапису, від 16.10.2024, відповідно до якого старший слідчий відділу СУ ГУНП у Вінницькій області 16 жовтня 2024 року за допомогою комп`ютерної техніки із встановленим відповідним програмним забезпеченням з використанням лазерного диску DVD-R об?ємом 4.7 Gb провів копіювання відеозапису з камери відеореєстратора, яку встановлено на автомобілі Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_8 , за період часу 08.10.2024 з 11 години 56 хвилин 57 секунд до 11 години 57 хвилин 13 секунд; відеофайл під назвою «Video 2024-10-08 at 13.07.22» скопійовано на лазерний диск DVD-R об?ємом 4.7 Gb, який упаковано в паперовий конверт (а.к.п. 155);
- протокол перегляду відеозапису від 23.10.2024, згідно з яким «при відкритті відеофайлу встановлено, що відеокамера встановлена на вітровому склі автомобіля, який рухається по вул. Київській у смт Стрижавка, Вінницького району у напрямку м. Житомир; тривалість відео становить 16 сек.; на 7 сек. відеозапису вказаний автомобіль проїжджає світлофор, на якому горить зелене світло, на та перехресті уже стоїть автомобіль темного кольору з увімкненою аварійною світловою сигналізацією; на 16 сек. відеозапису автомобіль в`їжджає на перехрестя та зупиняється, перед автомобілем ліворуч стоїть автомобіль «BMW I3», праворуч під бордюром лежить тіло людини, трохи далі моторолер, та по дорозі розкидані речі і уламки, на цьому відеозапис закінчується» (а.к.п. 156-158);
- постанову про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 23.10.2024, якою приєднано до кримінального провадження №120240200000000707 від 08.10.2024 в якості речового доказу вилучений відеозапис з камери відеореєстратора автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_8 , під назвою «Video 2024-10-08 at 13.07.22», має тип МР4 Video File (VLC) (.mp4), розміром 1,16 МБ, на якому зафіксовано наслідки ДТП (а.к.п. 159);
- лист Комунального підприємства «Вінницька спеціалізована монтажно експлуатаційна дільниця з організації дорожнього руху» №01-06/284 від 16.10.2024, в якому зазначено, що режим роботи світлофорного об`єкту на зазначеному перехресті з 08.10.2024 підприємством не змінювався (а.к.п. 162);
- циклограму режиму роботи світлофорного об`єкту вул. Київська – вул. 40-річчя Перемоги, смт Стрижавка станом на 16.10.2024 (а.к.п. 163);
- схему роботи світлофорного об`єкта по тактам вул. Київська – вул. 40-річчя Перемоги, смт Стрижавка станом на 16.10.2024 (а.к.п. 164-165);
- висновок експерта №СЕ-19/102-24/20876-ФП від 12.11.2024, згідно з яким відеофайли під назвами: «NVR_ch3_mаin_ 20241008115319_20241008115337», та «NVR_ch3_mаin_20241008115342_20241008115406», які надані на дослідження, є безперервними, послідовними та без ознак змін чи монтажу; під час руху моторолера марки «Yamaxa» д.н.з. НОМЕР_2 з моменту його виїзду на перехрестя до моменту зіткнення з автомобілем марки «BMW I3» д.н.з. НОМЕР_4 , відповідно до відеозапису під назвою «NVR_ch3_mаin_20241008115342_20241008115406» становить 1,92-2,08 секунди (а.к.п. 168-173);
- протокол проведення слідчого експерименту від 20.11.2024, згідно з яким старший слідчий відділу СУ ГУНП у Вінницькій області за участю потерпілої ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_6 провів слідчий експеримент (а.к.п. 175-176);
- план-схему до протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_6 від 20.11.2024 (а.к.п. 177);
- висновок експерта №СЕ-19/102-24/23771-ІТ від 24.12.2024, згідно з яким «в цій дорожній ситуації, за умови, що водій ОСОБА_6 в момент початку руху могла сприйняти, що інший транспортний рухається вже в межах перехрестя з метою закінчення його проїзду, водій автомобіля BMW-І3 (номерний знак НОМЕР_4 ) ОСОБА_6 повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 10.1,12.4,16.5 Правил дорожнього руху, зміст яких викладений в дослідницькій частині. В цій дорожній ситуації, за вказаних в постанові про призначення експертизі комплексі вихідних даних, водій скутера «YAMAXA» (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_8 повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 8.7.3 (г), 8.11 Правил дорожнього руху, зміст яких викладений в дослідницькій частині. За умови, що автомобіль BMW-І3 розпочав рух в момент ввімкнення для його водія зеленого сигналу світлофора і до моменту зіткнення рухався 4,2 сек. та з врахуванням заданого комплексу вихідних даних, водій скутера «YАМАХА» ОСОБА_8 проїжджала світлофорний об?єкт на жовтий сигнал світлофора. В заданій дорожній ситуації, при вказаному в постанові про призначення експертизи комплексі вихідних даних, можливість попередження зіткнення з автомобілем BMW-I3 у водія скутера «YAMAXA» ОСОБА_8 з технічної точки зору забезпечувалась виконанням нею вимог п. 8.11 Правил дорожнього руху, для чого у неї були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру. В цій дорожній ситуації, при вказаному в постанові про призначення експертизи комплексі вихідних даних та за умови, що водій ОСОБА_6 в момент початку руху могла сприйняти, що інший транспортний засіб рухається вже в межах перехрестя з метою закінчення його проїзду, можливість попередження зіткнення з скутером «YAMAXA» у водія автомобіля BMW-І3 ОСОБА_6 з технічної точки зору забезпечувалась виконанням нею вимог п. 16.5 Правил дорожнього руху, для чого у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру. В цій дорожній ситуації, за умови, що водій ОСОБА_6 в момент початку руху могла сприйняти, що інший транспортний рухається вже в межах перехрестя з метою закінчення його проїзду, в діях водія автомобіля BMW-І3 ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1,12.4,16.5 Правил дорожнього руху. Дії водія автомобіля BMW-І3 ОСОБА_6 , які не відповідали вимогам п. 16.5 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. В заданій дорожній ситуації, при вказаному в постанові про призначення експертизи комплексі вихідних даних, в діях водія скутера «YAMAXA» ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам п.п. 8.7.3(г'), 8.11 Правил дорожнього руху. Для вирішення частини питання про перебування невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху в діях водія скутера «YАМАХА» ОСОБА_8 в причинному зв?язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди необхідна всебічна оцінка всіх зібраних по справі доказів (у тому числі і висновків судових експертиз), що виходить за межі компетенції експерта-автотехніка та є прерогативою слідчого (суду)» (а.к.п. 180-189);
- висновок експертів №260-34-25 від 13.03.2025 судової комп`ютерно-технічної, автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз по результатам досліджень в рамках експертних спеціальностей: 10.9 «Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів», 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», згідно з яким «Наданий на дослідження оптичний носій DVD-R з маркуванням «MyMEDIA» дозволяє зчитувати записану на ньому інформацію. На оптичному носії DVD-R з маркуванням «MyMEDIA» були виявлені мультимедійні файли, які містять відеозаписи обставин дорожньо-транспортної події. Медіахарактеристики виявлених відеозаписів наведено у Розділі 2 дослідницької частини цього висновку. Параметр fps відеозапису у файлі «NVR_ch3_main_20241008115319_20241008115337.mp4», відповідно до отриманих експертом метаданих, становить 25 кадрів на секунду. Параметр fps відеозапису у файлі «NVR_ch3_main_20241008115342_20241008115406.mp4», відповідно до отриманих експертом метаданих, становить 25 кадрів на секунду. Водію автомобіля BMW І3 р/н НОМЕР_4 необхідно було перед початком руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, зобов`язаний був дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, що передбачено вимогами п.п. 10.1 та 16.5 Правил дорожнього руху України. Водію скутера YAMAHA необхідно було у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), що передбачено вимогами п.п. 8.7.3 «г», 8.10 Правил дорожнього руху України. Встановити місце зіткнення, у вигляді геометричної точки в момент первинного контактування, не є можливим по причині відсутності достатньої слідової інформації, однак можна стверджувати, що місце зіткнення автомобіля BMW І3 р/н НОМЕР_7 зі скутером YAMAHA мало місце перед розташуванням осипу скла та пластику, тобто за напрямком та в смузі руху транспортних засобів, які рухаються зі сторони м. Вінниця в напрямку м. Житомир у крайній лівій смузі (третій), а саме: в смузі руху автомобіля BMW І3. Час руху скутера YAMAHA з моменту перетину стоп-лінії і до зіткнення становить 6.4 c. ???Скутер YAMAHA рухався на заборонений жовтий сигнал світлофора, який горів впродовж 0,8 с до моменту перетину скутером стоп-лінії. Скутер YAMAHA в момент початку руху автомобіля BMW І3 заїхав за стоп-лінію на 17.6 м і рухався по перехрестю, при умові, що перехрестя починається в районі розташування даної дорожньої розмітки. Водій автомобіля BMW І3 р/н НОМЕР_7 , виконуючи вимоги п. 16.5 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти настання даної події. Водій скутера YAMAHA, виконуючи вимоги п.п. 8.7.3 «г», 8.10 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти настанню даної події. Дії водія автомобіля BMW І3 р/н НОМЕР_7 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 16.5 Правил дорожнього руху України, однак невідповідність вимогам п. 16.5 ПДР створювали умови для настання події і знаходилися в причинному зв?язку з настанням ДТП. Дії водія скутера YAMAHA не відповідали вимогам п.п. 8.7.3.(г) та 8.10 Правил дорожнього руху України, які створювати умови для настання події і знаходилися в причинному зв`язку з настанням ДТП» (а.к.п. 192-209).
Прокурор під час судових дебатів просила врахувати, що обвинувачена ОСОБА_6 одружена, її чоловік являється військовослужбовцем, на утриманні має двох малолітніх дітей, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала у повному обсязі, надала показання щодо обставин подій, моральну шкоду потерпілій не відшкодувала; обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій, є щире каяття та визнання вини; обставини, що обтяжують покарання, відсутні; враховуючи позицію потерпілої та тяжкість наслідків, вважає, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі статті 75 КК України та просить призначити їй покарання у виді позбавлення строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки; також просить стягнути процесуальні витрати за проведення експертиз, питання щодо речових доказів вирішити на підставі статті 100 КПК України. 
Потерпіла ОСОБА_9 під час судових дебатів зазначила, що ОСОБА_6 треба позбавити права керувати транспортними засобами, а також позбавити волі. 
Представник потерпілої ОСОБА_9 – адвокат ОСОБА_5 під час судових дебатів зазначила, що оскільки обвинуваченою не було відшкодовано потерпілій моральну шкоду, враховуючи тяжкість душевних страждань потерпілої, просить призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк з позбавленням права керування строком на 3 роки; також просить задовольнити у повному обсязі цивільний позов. 
Обвинувачена ОСОБА_6 під час судових дебатів просила вибачення у потерпілої. 
Захисник обвинуваченої – адвокат ОСОБА_7 під час судових дебатів зазначив, що обвинувачена відшкодувала потерпілій майнову шкоду в розмірі 45 000,00 грн; заявлена сума моральної шкоди у розмірі 1 470 000 грн є вочевидь надмірною, не відповідає критеріям розумності та абсолютно ігнорує визначальний фактор – протиправну поведінку самої потерпілої, яка стала першопричиною ДТП; висновком експерта №CE-19/102-24/23771 від 24.12.2024 підтверджується вина потерпілої ОСОБА_8 у виникненні даної дорожньо-транспортної пригоди; на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була належним чином застрахована у ПАТ «НАСК "Оранта"»; даним договором передбачено ліміт страхового покриття за шкоду, заподіяну життю та здоров?ю потерпілих, у розмірі 320 000,00 грн; відповідно до сталої судової практики, позиція про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковою, оскільки обов?язок відшкодування такої шкоди виникає насамперед у страховика, і лише в сумі, що перевищує ліміт страхового відшкодування у самої особи, яка завдала такої шкоди; при визначенні суб?єкта відповідальності просить суд виходити з того, що із врахуванням принципів співмірності, виваженості, розумності та справедливості, розмір завданої потерпілій моральної шкоди не виходить за межі ліміту страхового відшкодування у даному випадку, а тому у стягненні з обвинуваченої відповідних сум слід відмовити; враховуючи, що позивач вимагає відшкодування саме моральної шкоди, встановлений судом справедливий розмір такої шкоди (з урахуванням грубої необережності самої загиблої та вимог розумності) має бути задоволений за рахунок страховика. Просить також звернути увагу на сімейний та майновий стан родини обвинуваченої, що має ключове значення для дотримання балансу інтересів сторін, на утриманні якої перебуває двоє неповнолітніх дітей: син ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яких вона кожного дня возить з селища Стрижавка у м. Вінниця на навчання; її чоловік наразі захищає територіальну цілісність держави у лавах Збройних Сил України, тому обвинувачена самостійно виховує дітей; обвинувачена жодного разу не порушувала Правила дорожнього руху України, тому просить не застосовувати до обвинуваченої додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Також просить застосувати до обвинуваченої мінімальне покарання з урахуванням статті 75 КК України. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди просить відмовити. 
У статті 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру та спеціальної конфіскації.
У частині першій статті 94 КПК України визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (стаття 84 КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що докази збираються під час досудового розслідування.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування – це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується направленням до суду обвинувального акта.
Слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. За загальним правилом слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії можуть проводитися лише в розпочатому кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та не можуть проводитися до внесення відомостей до реєстру, після закінчення строків досудового розслідування. Будь-які слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази – недопустимими (статті 214, 223, 219 КПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії», показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.
Європейський суд з прав людини у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Лише таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду. 
Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006, «Шабельник проти України» від 19.02.2009, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.
Суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справі «Козинець проти України», заява № 75520/01, п. 54, від 06.12.2007; рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, п. 150, від 21.04.2011; рішення у справі «Яременко проти України», заява № 32092/02, п. 57, від 12.06.2008).
Аналізуючи вищезазначені норми КПК України, суд вважає докази, надані стороною обвинувачення, належними та допустимими, такими, що відповідають вимогам КПК України, при оформленні яких не було допущено істотного порушення прав та свобод ні обвинуваченого, ні інших осіб, а тому такі докази можуть бути прийняті та покладені в обґрунтування наведених нижче висновків.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого. 
Положення статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь, кореспондують із положеннями статті 17 КПК України, яка містить вимогу про необхідність доведення винуватості особи поза розумним сумнівом. Отже, висновок суду про винуватість особи має ґрунтуватися на твердому переконанні, що надані сторонами докази в їх сукупності доводять винуватість особи «поза розумним сумнівом». І навпаки – висновок суду про винуватість особи не може ґрунтуватися лише на припущенні, що ця особа могла вчинити злочин, якщо з огляду на певні обставини чи докази існує «розумний» сумнів у цьому.
Таким чином, приписи статті 62 Конституції України формулюють відповідний стандарт доведення винуватості особи в суді на підставі оцінки всієї сукупності доказів, але вони не забороняють суду зазначати в судовому рішенні мотиви прийняття чи відхилення окремих доказів, врахування чи неврахування певних фактів чи обставин. Більше того, вимога належним чином мотивувати судові рішення є одним із елементів права на справедливий суд. Це вимагає від суду ретельно оцінювати докази та надавати відповідні пояснення стосовно того, чому він бере або не бере до уваги ті чи інші факти чи обставини. І лише оцінивши відповідним чином докази в їх сукупності, суд має зробити висновок щодо винуватості або невинуватості особи.
Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину «поза розумним сумнівом» розкрито у пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 у справі «Рудяк проти України», згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 (справа №688/788/15-к), стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключає можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, – є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Диспозиція статті 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.
При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку. 
Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки; причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).
Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.
Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені у статті 286 КК України.
Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі по собі (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК (наприклад, керування транспортним засобом без посвідчення водія на керування транспортним засобом відповідної категорії, не зареєстрованим, або без належного номерного знака тощо); б) порушення, які самі по собі (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце (наприклад, порушення правил перестроювання транспортних засобів, розвороту, заборони виїзду на зустрічну смугу руху транспорту, перевищення швидкості руху транспорту тощо).
Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 (справа № 682/956/17).
Для кваліфікації дій особи за статтею 286 КК України судам слід виходити не лише з висновків експертів, в яких встановлено наявність причинного зв`язку між порушенням водієм ПДР та наслідками, що настали, а із сукупності всіх обставин, що належать до предмета доказування з огляду на особливості складу злочину, передбаченого у статті 286 КК України. Зокрема, оцінці підлягає наявність технічної можливості у водія уникнути наслідків злочину та джерело створення аварійної ситуації. При виявленні причинного зв`язку необхідно враховувати як дії (бездіяльність) особи, яка керує транспортним засобом, так і неналежне (у тому числі невинне) поводження інших учасників руху (тобто й пішохода), що також може виключити відповідальність водія. Крім того, при вирішенні питання про причинний зв`язок ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було і встановлено, що аварійну ситуацію викликано не ним, то відповідальність водія виключається. У випадку, коли вказану ситуацію було створено самим водієм-порушником, відсутність технічної можливості уникнути шкідливих наслідків юридичного значення не має.
Оцінюючи обставини даної справи, суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_6 наявна об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Так, згідно з обставинами справи, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «BMW I3» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у селищі Стрижавка по вул. Київській, Вінницького району Вінницької області в напрямку м. Житомир, на регульованому перехресті з вул. 40-річчя Перемоги, перед початком руху на зелений сигнал світлофора не впевнилась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дала дорогу мопеду «YAMAXA» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , яка завершувала рух через перехрестя зліва направо по напрямку руху автомобіля, та допустила зіткнення з вказаним мопедом. 
Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України, відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух», регулюються Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.
Відповідно до п.п. 1.3, 1.4, 1.5 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Згідно з п. 10.1 Правил дорожнього руху, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Відповідно до п. 16.5 Правил дорожнього руху, у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.
Згідно з висновком експерта №СЕ-19/102-24/23771-ІТ від 24.12.2024, «в цій дорожній ситуації, за умови, що водій ОСОБА_6 в момент початку руху могла сприйняти, що інший транспортний рухається вже в межах перехрестя з метою закінчення його проїзду, водій автомобіля BMW І3 (номерний знак НОМЕР_4 ) ОСОБА_6 повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 12.4, 16.5 Правил дорожнього руху, зміст яких викладений в дослідницькій частині; в цій дорожній ситуації, за вказаних в постанові про призначення експертизі комплексі вихідних даних, водій скутера «YAMAXA» (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_8 повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 8.7.3 (г), 8.11 Правил дорожнього руху, зміст яких викладений в дослідницькій частині; за умови, що автомобіль BMW І3 розпочав рух в момент ввімкнення для його водія зеленого сигналу світлофора і до моменту зіткнення рухався 4,2 сек. та з врахуванням заданого комплексу вихідних даних, водій скутера «YАМАХА» ОСОБА_8 проїжджала світлофорний об?єкт на жовтий сигнал світлофора; в заданій дорожній ситуації, при вказаному в постанові про призначення експертизи комплексі вихідних даних, можливість попередження зіткнення з автомобілем BMW I3 у водія скутера «YAMAXA» ОСОБА_8 з технічної точки зору забезпечувалась виконанням нею вимог п. 8.11 Правил дорожнього руху, для чого у неї були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру; в цій дорожній ситуації, при вказаному в постанові про призначення експертизи комплексі вихідних даних та за умови, що водій ОСОБА_6 в момент початку руху могла сприйняти, що інший транспортний засіб рухається вже в межах перехрестя з метою закінчення його проїзду, можливість попередження зіткнення з скутером «YAMAXA» у водія автомобіля BMW І3 ОСОБА_6 з технічної точки зору забезпечувалась виконанням нею вимог п. 16.5 Правил дорожнього руху, для чого у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру; в цій дорожній ситуації, за умови, що водій ОСОБА_6 в момент початку руху могла сприйняти, що інший транспортний рухається вже в межах перехрестя з метою закінчення його проїзду, в діях водія автомобіля BMW І3 ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 12.4, 16.5 Правил дорожнього руху; дії водія автомобіля BMW І3 ОСОБА_6 , які не відповідали вимогам п. 16.5 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди; в заданій дорожній ситуації, при вказаному в постанові про призначення експертизи комплексі вихідних даних, в діях водія скутера «YAMAXA» ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам п.п. 8.7.3 (г), 8.11 Правил дорожнього руху».
Оцінюючи сукупність досліджених доказів, суд поза розумним сумнівом дійшов висновку про порушення ОСОБА_6 п. 16.5 Правил дорожнього руху, яке перебуває у причинному зв`язку з виникненням події ДТП та її наслідками.
Дослідивши усі вищезазначені докази в їх сукупності, з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження у їх сукупності, суд доходить висновку про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та вважає, що її дії треба кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого. 
У частині другій статті 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. 
Згідно з абзацом 2 пункту 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у статті 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість – одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. 
ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 у справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При призначенні обвинуваченій покарання судом враховується і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами.
Суд звертає увагу, що думки потерпілих щодо призначення покарання у справах цієї категорії не є обов`язковими для суду, не обмежують суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність, однак вони ураховуються в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не мають над ними пріоритету.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 21.02.2019 (справа №742/584/18) та від 21.08.2019 року (справа № 682/956/17).
Сторона обвинувачення та сторона потерпілої під час судових дебатів просили призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, без застосування статті 75 КК України. Водночас сторона захисту просила про застосування інституту звільнення від відбування призначеного основного покарання з випробуванням.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Дотримання загальних засад призначення покарання на підставі статей 50, 65 КК України є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення статті 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.
Отже, підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є обґрунтоване переконання суду про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду повинен ґрунтуватися на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення рішення, у тому числі на відомостях про вчинене особою кримінальне правопорушення, характер суспільно небезпечного діяння, його наслідки, зміст протиправної поведінки. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають дані, що характеризують: особистісні прояви винуватої особи в головних сферах життєдіяльності, її соціально-демографічні властивості, спосіб життя, соціальні зв`язки, посткримінальну поведінку, наскільки її ціннісні орієнтири збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі, соціально-психологічну характеристику тощо.
Так, у даному випадку суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, згідно зі ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого злочину, водночас, хоч у діях ОСОБА_6 і наявні порушення Правил дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілої, проте судом беруться до уваги й конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме: встановлена дослідженими судом доказами обставина наявності в діях ОСОБА_8 невідповідності вимогам п.п. 8.7.3 (ґ), 8.11 Правил дорожнього руху та можливість попередження зіткнення з автомобілем «BMW I3» шляхом виконання нею вимог п. 8.11 Правил дорожнього руху, для чого у неї були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру.
Також суд враховує особу обвинуваченої, яка раніше несудима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружена, має на утриманні двох малолітніх дітей. При цьому з наявних у матеріалах судової справи документів установлено, що чоловік обвинуваченої ОСОБА_6 – ОСОБА_12 являється військовослужбовцем, тобто уся відповідальність за виконання батьківських обов`язків на даний час покладена саме на обвинувачу ОСОБА_6 , оскільки, враховуючи запроваджений на території України воєнний стан, батько-військовослужбовець не може у повній мірі реалізовувати свої батьківські обов`язки у зв`язку із проходження військової служби. 
У контексті зазначеного важливо акцентувати, що при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , яка має малолітніх дітей, батько яких проходить військову службу, суд керується принципом індивідуалізації покарання та пріоритетом захисту інтересів дітей, які, у випадку ізоляції їхньої матері, можуть фактично залишитись без належного піклування.
При призначенні покарання суд зважає і на повне відшкодування обвинуваченою ОСОБА_6 майнової шкоди потерпілій ОСОБА_9 , проти чого не заперечували у судовому засіданні потерпіла та її представник. 
Також суд враховує визнання вини обвинуваченою під час усього судового розгляду даного кримінального провадження, надання нею повних і правдивих показань, а також її процесуальну поведінку. 
Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченої, суд визнає щире каяття.
В контексті встановлення судом в обвинуваченої ОСОБА_6 стану щирого каяття варто зазначити, що під час судового розгляду суд, зважаючи на поведінку обвинуваченої ОСОБА_6 , переконався у її глибокому внутрішньому засудженні своєї поведінки та усвідомленні негативних наслідків своїх дій.
В ході судового розгляду ОСОБА_6 неодноразово просила вибачення у потерпілої, не намагалася виправдати себе чи перекласти відповідальність на інших осіб. 
Незважаючи на те, що кримінальне правопорушення було вчинено майже два роки тому, обвинувачена ОСОБА_6 і під час останнього слова виразила спектр емоцій, що, на думку суду, притаманний людині, яка дійсно шкодує про вчинене.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
Неможливість застосування до обвинуваченої статті 75 КК України сторона обвинувачення мотивує тим, що обвинуваченою ОСОБА_6 не було відшкодовано потерпілій ОСОБА_9 моральну шкоду.
Водночас зміст статті 75 КК України визначає можливість застосування цього інституту у випадку засудження до позбавлення волі на строк не більше 5 років та передбачає вичерпний перелік випадків, в яких законодавець визначив обмеження щодо його застосування, серед яких відсутня така підстава для незастосування цього інституту, як невідшкодування завданої шкоди. 
За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_6 не представляє підвищену суспільну небезпеку, її виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, через що суд вважає достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_6 обрати їй міру покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення з приміненням статей 75, 76 КК України з випробуванням, з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності та справедливості, буде достатнім для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного, а також з особою обвинуваченої, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, буде гарантувати безпеку для суспільства.
Санкцією частини другої статті 286 КК України передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відтак призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами у цьому випадку віднесено до дискреційних повноважень суду.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Отже, як і основне покарання, прийняття рішення про призначення чи непризначення додаткового покарання, судом має бути належним чином умотивоване.
Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 (справа № 702/301/20) зроблено висновок, що «правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей 286, 2861 КК України, і полягає у забороні керувати транспортними засобами. Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК України. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом. Так, унаслідок порушення особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями».
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 указав, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Враховуючи характер та обсяг допущеного обвинуваченою порушення Правил дорожнього руху та наслідків злочинної недбалості (настання смерті потерпілої ОСОБА_8 ), не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю (керувати транспортними засобами), на думку суду, не забезпечить відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а відтак таке додаткове покарання має бути призначено в межах санкції частини другої статті 286 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Потерпіла ОСОБА_9 до початку судового розгляду подала цивільний позов до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди в розмірі 1 470 000,00 грн, який було прийнято судом до спільного розгляду з даним кримінальним провадженням.
У цивільному позові потерпіла ОСОБА_9 зазначає, що « ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка загинула внаслідок вчинення злочину ОСОБА_6 , була її матір?ю. Злочинними діями ОСОБА_6 їй завдано значної матеріальної та непоправної моральної шкоди, яка полягає у глибоких душевних стражданнях, яких вона зазнала та зазнає, втративши найріднішу їй людину, люблячу маму. Її мати протиправно позбавлена життя у молодому віці – 53 роки, її раптова загибель за таких страшних обставин похитнула її віру у майбутнє, у людей та у справедливість. Смерть матері спричинила їй глибокі душевні страждання, негативні переживання та болісні відчуття, яких вона зазнає з часу її смерті і до сьогодні, а також похитнула її здоров?я. Від часу смерті матері вона відчуває сильні негативні емоції – жах, страх, тривогу, занепокоєння, гнів, відчай. Вона позбавлена любові та моральної підтримки мами і відновити попередній стан її життя неможливо. Також їй боляче дивитися на страждання її батька та сестри, які з часу смерті матері теж відчувають сильні негативні емоції та перебувають у пригніченому стані. Душевних страждань їй завдано і ставленням до вчиненого, до мнеї особисто та членів її родини відповідача, оскільки з часу вчинення нею злочину, окрім відшкодування витрат на поховання, протягом такого тривалого часу ніяким чином не цікавилася станом членів сім?ї загиблої, не намагалася загладити свою вину, не відшкодувала та не бажає відшкодовувати завдану її злочинними діями моральну шкоду. Оскільки не існує інших способів для відшкодування моральної шкоди, як відшкодування її в грошовому виразі, враховуючи глибину та тяжкість її душевних страждань, непоправність та цінність втрати, вважаю, що виходячи із засад розумності та справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 1 470 000,00 грн».
Сторона захисту, заперечуючи щодо задоволення цивільного позову, вказує, що «на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була належним чином застрахована у ПАТ «НАСК "Оранта"». Даним договором передбачено ліміт страхового покриття за шкоду, заподіяну життю та здоров?ю потерпілих, у розмірі 320 000,00 грн. Відповідно до сталої судової практики, позиція про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковою, оскільки обов?язок відшкодування такої шкоди виникає насамперед у страховика, і лише в сумі, що перевищує ліміт страхового відшкодування у самої особи, яка завдала такої шкоди. При визначенні суб?єкта відповідальності просить суд виходити з того, що із врахуванням принципів співмірності, виваженості, розумності та справедливості, розмір завданої потерпілій моральної шкоди не виходить за межі ліміту страхового відшкодування у даному випадку, а тому у стягненні з обвинуваченої відповідних сум слід відмовити».
У частині другій статті 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з положеннями статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
У частині п`ятій статті 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Оглянувши цивільний позов та врахувавши заперечення сторони захисту, суд доходить такого висновку. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини перша та четверта статті 23 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).
Страхування – правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
Страхова виплата (страхове відшкодування) – грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства. 
Згідно зі ст. 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення), у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону №1961-IV).
Установлено, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована у ПАТ «НАСК "Оранта"», що підтверджується полісом №217511176 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який наявний у матеріалах даного кримінального провадження. Згідно з вказаним полісом, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 320 000,00 грн.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або згаданим вище Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 (справа № 147/66/17), внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках – МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).
Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У то й же час потерпіла особа в разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду, заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону №1961-IV.
Враховуючи викладене, а також те, що на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «BMW I3» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПАТ «НАСК "Оранта"» і в матеріалах справи наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відсутні підстави для стягнення всього розміру заподіяної потерпілій моральної шкоди виключно із обвинуваченої. 
Зазначені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.01.2026 (справа 345/6210/24).
У постанові від 26.06.2019 (справа № 910/17792/17) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є її заінтересованість у результатах вирішення спору – ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною в зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову.
Отже, встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Тому пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною та безумовною підставою для відмови в позові незалежно від доводів учасників справи, стадії її розгляду або залучення такої особи (осіб) до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.03.2025 (справа №727/10408/23).
Оскільки у даному випадку позовні вимоги ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди пред`явлено до неналежного складу відповідачів, цивільний позов треба залишити без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 165 КВК України, іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Відповідно ч. 3 ст. 55 КК України, при призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк – воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 цього Кодексу – з моменту набрання законної сили вироком.
Тому початок строку відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами обвинуваченій ОСОБА_6 треба обчислювати з моменту набрання законної сили вироком.
Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою слідчого судді від 14.10.2024 накладав арешт на речові докази, який треба скасувати.
Питання щодо речових доказів треба вирішити на підставі статті 100 КПК України.
З обвинуваченої ОСОБА_6 , згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, на користь держави треба стягнути витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні (висновок експерта №СЕ-19/102-24/20209-ІТ від 23.10.2024 на суму 1 989,75 грн, висновок експерта №СЕ-19/102-24/20208-ІТ від 23.10.2024 на суму 1 989,75 грн, висновок експерта №СЕ-19/102-24/20876-ФП від 12.11.2024 на суму 3 183,60 грн, висновок експерта №СЕ-19/102-24/23771-ІТ від 24.12.2024 на суму 4 775,40 грн, висновок експерта №260-34-25 від 13.03.2025 на суму 6 785,28 грн) у загальній сумі 18 723 грн 78 коп.
Керуючись статтями 100, 124, 127-129, 368, 370, 374 КПК України, суд – 
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк3 (три) роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
Строк відбуття додаткового покарання засудженій ОСОБА_6 обчислювати з моменту набрання законної сили вироком.

Позовну заяву ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи внаслідок вчинення злочину, – залишити без задоволення.

Арешт, накладений Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалою слідчого судді від 14.10.2024 на майно, а саме: автомобіль «BMW I3», державний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого 07.10.2022 ТСЦ 0541, належить ОСОБА_12 , мешканцеві АДРЕСА_3 , який поміщено на спеціальний майданчик ГУНП у Вінницькій області, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Арабея, 17; моторолер «YAMAXA», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_8 , який поміщено на спеціальний майданчик ГУНП у Вінницькій області, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Арабея, 17; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 на автомобіль «BMW I3», державний номерний знак НОМЕР_1 , та посвідчення водія НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_6 , – скасувати.

Речові докази: автомобіль «BMW I3», державний номерний знак НОМЕР_1 , моторолер «YAMAXA», державний номерний знак НОМЕР_2 , які поміщено на зберігання на території спеціального майданчику ГУНП у Вінницькій області, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Арабея, 17; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 на автомобіль «BMW I3», державний номерний знак НОМЕР_1 , та посвідчення водія НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_6 , – повернути по належності.
Речові докази: відеозаписи з камери зовнішнього спостереження, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , під назвою «NVR_ch3_mаin_ 20241008115319_20241008115337», має тип МР4 Video File (VLC) (.mp4), розміром 11,3 МБ та «NVR_ch3_mаin_20241008115342_20241008115406», має тип МР4 Video File (VLC) (.mp4), розміром 14,1 МБ, які записані на DVD-R, об`ємом 4,7 Gb, на яких зафіксовано подію ДТП; відеозапис з камери відеореєстратора автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_8 , під назвою «Video 2024-10-08 at 13.07.22», має тип МР4 Video File (VLC) (.mp4), розміром 1,16 МБ, на якому зафіксовано наслідки ДТП, що приєднані до матеріалів кримінального провадження, – залишити у матеріалах кримінального провадження. 

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні в загальній сумі 18 723 (вісімнадцять тисяч сімсот двадцять три) грн 78 коп.

Вирок суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ