Дата документу 27.07.2026
Справа № 334/640/26
Провадження № 2/334/1425/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2026 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя
у складі головуючого судді Добрєва М.В.,
за участі секретаря судового засідання Денисенко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання дійсним договору міни,-

ВСТАНОВИВ:
Позивачі звернулись до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання дійсним договору міни.
В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що 30.09.1998 року товарною біржою «Інтер» (Запорізька обл., м. Енергодар) посвідчено договір міни квартири № Н-0363 від 30.09.1998 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діяла від себе та від імені і в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , з одного боку, та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з іншого боку.
Об`єктом міни за договором, право власності на який здобули позивачі, є житлова квартира АДРЕСА_1 . Обмінна вартість об`єкта обміну склала 23 877 грн.
На підтвердження права власності позивачів на вказану квартиру до суду надано реєстраційне посвідчення від 04.11.1998 року, зареєстроване Енергодарським БТІ у реєстровій книзі №5 за реєстровим №90 від 04.11.1998 року. Наведене свідчить про те, що 04.11.1998 року на виконання вищевказаного договору міни право власності на квартиру було належним чином оформлене за позивачами.
В позові позивачі посилаються на те, що на момент звернення до суду вони не мають можливості укласти з відповідачами нотаріально посвідчений договір міни, оскільки наразі позивачам не відоме місце знаходження та контактні дані відповідачів, а населений пункт, де укладався договір міни та знаходиться квартира (м. Енергодар Запорізької області), з 2022 року перебуває під окупацією військ рф. За таких обставин, позивачі були вимушені звернутись до суду з метою визнання в судовому порядку дійсним вище зазначений договір міни № Н-0363 від 30.09.1998 року.
Отже, після укладення договору, позивачі фактично вступили у володіння та користування зазначеною квартирою. На підставі цього договору, право власності позивачів було зареєстровано Енергодарським БТІ.
На момент укладення договору в 1998 році, посвідчення таких угод товарними біржами було поширеною практикою. Проте, наразі виникла правова колізія, пов`язана зі змінами у законодавстві, що призвело до необхідності нотаріального посвідчення для подібних правочинів. Таким чином, форма посвідчення договору через товарну біржу, хоч і була прийнятною на той час для реєстрації права власності, але наразі не відповідає сучасним вимогам нотаріального посвідчення договорів відчуження нерухомого майна, що в свою чергу позбавляє позивачів можливості здійснити нотаріальне посвідчення даного договору в у передбаченому діючим законодавством порядку зважаючи на об`єктивні обставини.
Відсутність же судового рішення про визнання вищевказаного договору дійсним створює юридичну невизначеність щодо правових наслідків правочину, укладеного на товарній біржі та потенційно може призвести до оспорювання права власності позивачів в майбутньому. 
Ухвалою суду від 06.02.2026 року позовну заяву залишено без руху з підстав визначених пунктами 2, 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.
06.03.2026 від представника позивачів до суду надійшла заява про усунення недоліків разом із доказами.
Ухвалою судді від 06.03.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Відповідно до ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Від представника позивачів до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивачів, в якій представник позовну заяву підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі. 
Від відповідачів будь-яких заяв та клопотань до суду не надходило.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи. 
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Зі згоди представника позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280–282 ЦПК України. 
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову виходячи з наступного.
30.09.1998 року між позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діяла від себе та від імені і в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 з одного боку та відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з іншого боку укладено договір міни квартири № Н-0363 від 30.09.1998 року.
Договір був укладений на товарній біржі «Інтер» (Запорізька обл., м. Енергодар) та зареєстрований Енергодарським БТІ у реєстровій книзі №5 за реєстровим №90 від 04.11.1998 року. Обмінна вартість об`єкта обміну складала 23 877 грн.
Укладений сторонами договір нотаріально не посвідчувався, факт вчинення правочину посвідчений директором товарної біржі «Інтер» (Запорізька обл., м. Енергодар) ОСОБА_6 , що на момент укладання не було заборонено законодавством.
Предметом зазначеного договору є трикімнатна житлова квартира АДРЕСА_1 . 
Оскільки всі умови договору від 30.09.1998 року були виконані, і фактичні правовідносини обміну відбулися, а відсутність нотаріального посвідчення (відповідно до сучасних вимог) створює перешкоди для позивачів у державній реєстрації та подальшому розпорядженні майном, вони просять визнати вказаний договір міни дійсним та підтвердити право власності позивачів на зазначене майно.
Так, відповідно до п.п. 1.1., 1.2., 1.4., 1.5. Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 р. N 56, та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 р. за N 31/1056, передбачено, що правила розроблені з метою впровадження державної системи реєстрації, обліку та оцінки вартості нерухомого майна, а також системи нагляду і контролю за його використанням та утриманням. 
Правила встановлюють порядок державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. Державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів (додаток N 1), за рахунок коштів власників нерухомого майна. 
До об`єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться: а) жилі будинки (домоволодіння), розташовані на земельній ділянці, під окремим порядковим номером по вулиці, площі, провулку; б) нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках; в) вбудовані в жилі будинки нежилі приміщення (як частини цього будинку); г) квартири багатоквартирних будинків. 
Додатком до Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. Відповідно до п.6 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею». 
Так, Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, передбачали в якості правовстановлюючого документу зареєстровані на біржі правочини. 
Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. за N 1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ст, ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.
Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у вересні 1998 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.
Частиною 2 статті 12 Закону України "Про власність", який діяв станом на 1998 рік, визначено, що громадянин набуває право власності на майно одержане внаслідок укладення угод не заборонених законом.
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність» (діючого на час виникнення спірних правовідносин) володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про товарну біржу», діяльність товарної біржі здійснюється у відповідності з цим Законом та діючим законодавством України, статутом біржі, правилами біржової торгівлі.
Так, на момент укладання Договору міни вказаної вище квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржою, визнавались дійсними, а сам правочин було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства.
Статтею 153 ЦК Української РСР 1963 року, було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Статтею 241 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. 
Разом з тим, статтею 242 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.
У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 Української РСР 1963 року передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Української РСР 1963 року).
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:
1)якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;
2)якщо її учасниками є члени біржі;
3)якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.
Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Договір міни № Н-0363 від 30.09.1998 року, було складено 30.09.1998 року товарною біржою «Інтер» (Запорізька обл., м. Енергодар) та зареєстровано Енергодарським БТІ у реєстровій книзі №5 за реєстровим №90, реєстраційне посвідчення від 04.11.1998 року.
При цьому, здійснивши 04.11.1998 року державну реєстрацію права власності в Енергодарському БТІ на вказану квартиру, Держава тим самим визнала право власності позивачів на вказану квартиру, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.
Вказана угода не містить протизаконних умов. Після оформлення предмет угода фактично перейшов в користування позивачів.
Закон України «Про товарну біржу» в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з обміну або купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.
При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.
Таким чином, сторони виконали всі умови договору міни, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме покупці та продавці здійснили обмін об`єктами, які належали їм до моменту укладання договору міни та розпочали користуватися вказаними квартирами, що повністю кореспондується із змістом ст,ст. 224, 241-242 ЦК УРСР.
Після здійснення обміну квартирами подальша доля відповідачів та місце їх проживання позивачам не відомі, що також не виключає те, що вони виїхали з міста в невідомому позивачам напрямку. Крім того, з 2022 року місто Енергодар перебуває під окупацією військ рф., тому засвідчити угоду нотаріально наразі неможливо.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які, відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. 
Судом встановлено, що між сторонами договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов, що підтверджується змістом договору міни, в яких зазначено предмет міни, його характеристики, порядок передачі предмета міни у власність покупця, визначена ціна обміну. 
Сторони виконали умови договору, у сторін за договором жодних заперечень щодо переходу права власності до позивачів не виникло. Будь-яких суперечок між сторонами угоди судом не встановлено. Вказана угода не містить протизаконних умов та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Крім того, у відповідності до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою купілю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Разом з тим, відповідно до положень ЦК УРСР (в ред.1963 р.) та Закону України "Про товарну біржу", які діяли на час укладання договору і існуючих правовідносин між сторонами, відбулося повне виконання договору міни і право власності на обміняне нерухоме майно підлягає захисту шляхом визнання біржового договору дійсним.
Реєстрація бюро технічної інвентаризації права власності на житловий будинок на підставі договору, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на 1998 рік не суперечила чинному законодавству. 
Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржею. 
Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 за № 1952-ІV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. 
На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. 
Відповідно ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. 
Враховуючи п. 4 Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Зобов`язання, що виникають з угод) Верховного Суду України від 04.08.2001 року слідує, що на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального оформлення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна із сторін повністю або частково виконала її, а друга ухиляється від нотаріального оформлення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього, у тому числі шляхом укладення щодо предмета зобов`язань нотаріально оформленої угоди з іншою особою. 
Сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору міни квартири.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Позивачем право власності набуте у 1998 році. 
Право власності ніким не оспорюється, а документ, який засвідчує його право власності не втрачено. Надані позивачем договір міни та реєстраційне посвідчення, видане та посвідчене органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1998 рік Енергодарське БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію переходу права власності в ньому, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації. 
Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору міни, повністю виконали свої зобов`язання, передали майно та вселилися в нього, що підтверджується матеріалами справи та реєстрацією права власності в БТІ від 04.11.1998 року. На даний час позивачі не можуть реалізувати свої права власника через відсутність нотаріального посвідчення правочину, а проведення такого посвідчення є об`єктивно неможливим через окупацію м. Енергодар та відсутність зв`язку з відповідачами.
За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є повністю обґрунтованим і підлягає задоволенню. 
У зв`язку з тим, що позивачі не заявляють вимоги про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно зі ст. 141 ЦПК України. 
Керуючись статтями:9,12,13,81,259,263-265,268,280-282 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання дійсним договору міни – задовольнити.
Визнати дійсним договір міни нерухомого майна № Н-0363 від 30.09.1998 року, посвідчений товарною біржою «Інтер» (Запорізька обл., м. Енергодар) та зареєстрованого Енергодарським БТІ у реєстровій книзі №5 за реєстровим №90 від 04.11.1998 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діяла від себе та від імені і в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , з одного боку та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з іншого боку, за яким ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 набули право власності на трикімнатну житлову квартиру АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку. 
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований як ВПО за адресою: АДРЕСА_3 .
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована як ВПО за адресою: АДРЕСА_3 .
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя: Добрєв М. В.