КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 755/20289/24 Головуючий у І інстанції Катющенко В.П.
Провадження №22-ц/824/7428/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

15 липня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Борисової О.В. Голуб С.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» - Кліпановського Андрія Петровича на рішення Дніпровського районного суду м. Києвавід 24 грудня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулось до суду з даним позовом, який обґрунтовано тим, ТОВ «Євро-реконструкція`є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води для споживачів встановленої зони теплопостачання Дарницького району м. Києва. 
Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у будинку АДРЕСА_1 , зокрема до квартири АДРЕСА_2 здійснюється позивачем. 
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору дарування №5-1025 (1/2 частина квартири) та на підставі договору довічного утримання №5-1028 (1/2 частина квартири), а тому є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та своєчасно з листопада 2018 року не вносила плату за отримані послуги з постачання теплової енергії, з липня 2017 року за отримані послуги з постачання гарячої води, в результаті утворилась заборгованість, яка станом на 01 жовтня 2024 року становить 32296,83 грн, з яких заборгованість з теплової енергії становить 19804,86 грн, заборгованість за послугу за гаряче водопостачання - 12491,97 грн.
Також позивачем нараховано до сплати відповідачу згідно ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційну складову боргу, які розраховані позивачем до 23 лютого 2022 року та становлять: 6 552,63 грн - інфляційна складова боргу грн; 1882,75 грн - 3% річних.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованості за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, постачання гарячої у розмірі 32 296,83 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 6 552,63 грн, 3% річних у розмірі 1 882,75 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція»заборгованості за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії у розмірі 9 902,43 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2 316,14 грн, 3% річних у розмірі 659,33 грн та судовий збір у розмірі 957,15 грн.
Не погоджуючись з даним рішенням, представник ТОВ «Євро-реконструкція» - Кліпановський А.П. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач є власником  частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_4 , по якій у позивача обліковується один особовий рахунок. Відповідач не надав доказів звернення до позивача із заявою співвласників відповідної квартири про поділ особових рахунків у встановленому законодавством порядку або копії судового рішення про визначення порядку користування квартирою чи про поділ квартири в натурі.
Вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував неподільний характер зобов`язання щодо надання та оплати житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії та гарячої води.
Представник ТОВ «Євро-реконструкція» - Кліпановський А.П. вважає, що послуги з постачання теплової енергії та гарячої води надаються не окремо кожному співвласнику відповідно до його частки у праві власності, а до квартири як єдиного об`єкта нерухомості, у зв`язку з чим співвласники користуються такими послугами незалежно від розміру належних їм часток у праві спільної власності.
Вказує на те, що за таких обставин обов`язок зі сплати вартості спожитих комунальних послуг є неподільним, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. ст. 541, 543 ЦК України щодо солідарного обов`язку боржників. 
Таким чином, заборгованість за надані до квартири послуги підлягає солідарному стягненню за вибором кредитора як з усіх співвласників квартири, так і з будь-кого з них окремо.
Крім того, апелянт зазначає, що відповідач, будучи власником 1/2 частки квартири у спірний період, є споживачем комунальних послуг та зобов`язана виконати солідарний обов`язок зі сплати всієї суми заборгованості перед позивачем. При цьому після виконання такого обов`язку відповідач не позбавлена права звернутися з регресною вимогою до іншого співвласника (співвласників) квартири щодо відшкодування належної їм частини сплачених коштів.
В апеляційній скарзі сторона позивача звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за послуги з постачання гарячої води, оскільки відповідач, будучи співвласником квартири, не повідомив позивача про кількість зареєстрованих у квартирі осіб, у зв`язку з чим нарахування плати за гаряче водопостачання правомірно здійснювалося за нормативами споживання на одну особу, затвердженими розпорядженнями Київської міської державної адміністрації № 579 від 16 травня 2015 року та № 194 від 21 січня 2022 року.
Крім того, відповідач не надав доказів наявності індивідуального засобу обліку гарячої води, його прийняття на абонентський облік, передачі показників лічильника чи інших обставин, які б свідчили про неправомірність здійснених позивачем нарахувань.
Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував положення п. 28 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1182, відповідно до яких витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання розподіляються між усіма співвласниками будинку незалежно від фактичного обсягу спожитої гарячої води.
Враховуючи вищевикладене, представник ТОВ «Євро-реконструкція» - Кліпановський А.П. вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за надані послуги з гарячого водопостачання.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Ч. 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Так, частиною ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством.
Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV , ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Ст. ст. 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договір про надання комунальних послуг укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку. 
Ч. 5 ст. 13 вище вказаного закону визначено, що відмова від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладення договору з виконавцем не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.
Відповідно до ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки, згідно з ч. 2 ст. 641 ЦК України, реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу, є запрошенням укласти договір (оферту), якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях, то відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її приєднання (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Таким чином,споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо вони фактично користуються ними зі згоди постачальника послуг.
Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц та постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами пунктів 37-39 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату за спожиту послугу щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору.
Крім того, в ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» законодавець визначив, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
За приписами Закону України «Про захист прав споживачів» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуги з постачання теплової енергії за своїм функціональним призначенням належать до житлово-комунальних послуг.
Згідно п.п. 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Вищенаведене також кореспондується із вимогами Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року №690.
Отже, особа, яка є споживачем послуг з постачання гарячого водопостачання, зобов`язана сплачувати надані їй такі послуги вчасно.
З матеріалів справи вбачається, що 23 липня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення до відповідних житлово-експлуатаційних організацій або до ТОВ «Євро-реконструкція».
Проєкт договору про надання ТОВ «Євро-реконструкція» послуг централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).
Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в буд АДРЕСА_1 , у тому числі й до кв. АДРЕСА_2 здійснюється ТОВ «Євро-реконструкція».
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами даної справи, відповідач ОСОБА_1 є власником частини квартири АДРЕСА_3 на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 24.06.2011 нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Мазуром Р.Л., зареєстрований в реєстрі за № 5-1025 - з 24.06.2011.
Відповідач зареєстрований у кв. АДРЕСА_5 , що підтверджується інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА.
За вказаною адресою обліковується особовий рахунок НОМЕР_1 .
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Згідно ч. 3 ст. 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Ст. 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17 (провадження № 61-18650св20) зроблено висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Оскільки квартира є приватною власністю, то належними відповідачами є співвласники, кожен з яких в силу належності квартири на праві спільної часткової власності відповідає відповідно до своєї частки у спільному майні, так як іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 є відповідачем в частині заборгованості, рівній 1/2, що відповідає її частці у праві спільної часткової власності на квартиру.
Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (ст. 322 ЦК України).
На підтвердження надання відповідачеві послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання позивач надав суду детальний розрахунок заборгованості з посиланням на розрахункові періоди та застосовані тарифи.
Як вбачається із розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги по квартирі      АДРЕСА_3 , з липня 2018 року по 01жовтня 2024 року обліковується заборгованість зі сплати послуг з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії в сумі 19 804,86 грн, та за період з липня 2017 року по 01 жовтня 2024року - заборгованість з гарячого водопостачання в сумі 12 491,97 грн.
При цьому відповідач не надав доказів на спростування наведених ТОВ «Євро-Реконструкція» розрахунків.
А тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Євро-Реконструкція»  частини заборгованості зі сплати послуг з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії в сумі 9 902,43 грн, оскільки на відповідача, у відповідності до вимог закону покладається обов`язок із утримання майна, яке їй належить.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Закріплена в пункті 10 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою ст. 625 ЦК України. (Постанова Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц)
Таким чином, суд першої інстанції врахувавши порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті коштів за оплату житлово-комунальних послуг, дійшов правильного висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку та 3% річних у частині заборгованості зі сплати послуг з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії, що становить: інфляційна складова - 2 316, 14 грн, 3% річних - 659,33 грн.
Свого контррозрахунку щодо основного боргу, інфляційної складової та 3% річних від суми боргу відповідачем не надано.
В той же час, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у стягненні з відповідача заборгованості зі сплати послуг з гарячого водопостачання з підстав неотримання даної послуги від позивача, оскільки остання в квартирі зареєстрованою не була.
Як було зазначено вище в даній постанові, тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (ст. 322 ЦК України).
Так, відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції 2017 року, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
У пункті 29 Правил зазначено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
Отже, споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі.
Однак, відповідач не надав доказів звернення до ТОВ «Євро-Реконструкція» із заявою про непроживання у квартирі за адресою:     АДРЕСА_3 у спірний період та що він бажає припинити отримання житлово-комунальних послуг, зокрема, на час його відсутності за вказаною адресою, а тому підстав для його звільнення від оплати житлово-комунальних послуг немає.
В даному конкретному випадку, на відповідача, як власника частини квартири, покладаються обов`язки разом з іншими співвласниками зі сплати послуг з гарячого водопостачання.
Непроживання у даній квартирі у спірний період надання послуг гарячого водопостачання не звільняє ОСОБА_1 , як власника частки квартири на її належне утримання.
Крім того, до матеріалів справи не долучено договорів про оплату житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з гарячого водопостачання, між ОСОБА_1 та іншими співвласниками квартири за адресою:       АДРЕСА_3.
Таким чином, встановивши, що відповідач не відмовлявся від наданих позивачем житлово-комунальних послуг з постачання гарячої води, своєчасно і в повному обсязі не оплачував їх, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція»  частина заборгованості зі сплати послуг з гарячого водопостачанняв розмірі 6245,98 грн.
Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку та 3% річних у частині заборгованості зі сплати послуг з постачання гарячої води, що становить: інфляційна складова - 960,17 грн, 3% річних - 282,04 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ст. 543 ЦК України та не поклав на відповідача солідарний обов`язок зі сплати всієї заборгованості, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають лише у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
За змістом ст. 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов`язку повністю або частково як від усіх солідарних боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Разом із тим зазначена норма регулює порядок виконання вже існуючого солідарного обов`язку, однак сама по собі не встановлює підстав виникнення солідарної відповідальності.
Матеріали справи не містять доказів існування між сторонами договору, який передбачав би солідарний обов`язок співвласників квартири щодо оплати житлово-комунальних послуг. Також законом, який регулює спірні правовідносини, не передбачено солідарної відповідальності співвласників за оплату послуг з постачання теплової енергії та водопостачання за наведених у справі обставин.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є власником лише 1/2 частки спірної квартири. При цьому інша 1/2 частка належить іншій особі, яка не була залучена позивачем до участі у справі як співвідповідач. 
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що обов`язок відповідача щодо утримання належного їй майна відповідно до ст. 322 ЦК України поширюється лише на належну йому частку у праві власності.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень статей 541-543 ЦК України та не дають підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.
Колегія суддів також враховує, що вимоги про стягнення заборгованості за послуги гарячого водопостачання неправомірно залишені без задоволення, оскільки відповідач не довів, що позивач не надавав зазначених послуг у спірний період та того, що відповідач не користувалась послугами з постачання гарячої води.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив обсяг відповідальності відповідача, стягнувши з неї 1/2 заборгованості за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), а також інфляційні втрати та три відсотки річних.
Водночас у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води, а також похідних вимог про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позову. 
Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню 1/2 заборгованості за послуги з постачання гарячої води, а також інфляційні втрати і три відсотки річних, нараховані на відповідну суму заборгованості.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Згідно з ч. 13 ст. 141, ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, після апеляційного перегляду, позовні вимоги ТОВ «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізадоволенні частково (на 50%), тому понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в суді першої та апеляційної інстанціях підлягають частковому стягненню з позивача на користь відповідача у розмірі 3785,00 грн (3028,00+4542,00/50%).
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» - Кліпановського Андрія Петровича задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2025 року в частині відмови у стягненні заборгованості за послуги постачання гарячої води скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до  ОСОБА_1 в частиністягнення заборгованості за послуги постачання гарячої води задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 6245 (шість тисяч двісті сорок п`ять) гривень 98копійок, інфляційну складову боргу у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 17 копійок, 3% річних у розмірі 282 (двісті вісімдесят дві) гривні 04 копійок.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» судові витрати по спаті судового збору у розмірі 3785 (три тисячісімсотвісімдесят п`ять) гривень 00 копіійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», код: ЄДРПОУ 37739041, міжнародний номер банківського рахунку № НОМЕР_2 в АТ «Сенс Банк» у м. Києві, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця  ОСОБА_1 ,     ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації:              АДРЕСА_6 .

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній
Судді: О. В. Борисова
С.А. Голуб