Справа № 464/1774/26
пр.№ 2/464/1820/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2026 
Сихівський районний суд м.Львова       в складі: головуючої-судді Бойко О.М.       секретар судового засідання Константинова С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в :
позивач звернувся із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 16 980 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.       В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.06.2025 між відповідачем та ТОВ «Бізнес Позика» було укладено договір №543800-КС-001 про надання кредиту, який укладено в електронній формі та підписано одноразовим ідентифікатором. Банком було виконано умови договору та надано відповідачу кредитні кошти в розмірі 6 000 грн., однак, відповідачем умови договору не виконані, кредитні кошти та нараховані відсотки не сплачено. Станом на 15.02.2026 року сума заборгованості за договором становить 16 980 грн та складається з суми неповернутих кредитних коштів в розмірі – 6 000 грн; нараховані відсотки за договором – 6 780 грн; відсотки визначені ст.625 ЦК України – 3 000 грн; сума прострочених платежів за комісією – 1 200 грн. Просить позов задоволити.       Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.       Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відзиву на позов не подала, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно у її відсутності на підставі наявних у справі доказів.      З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.    Судом встановлено, що 22.06.2025 між відповідачем та ТОВ «Бізнес Позика» було укладено договір №543800-КС-001 про надання кредиту, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором «6530». Сторонами обумовлено строк кредитування 16 тижнів, сплату комісії за видачу кредиту в розмір 1200 грн. та процентну ставку -1% за кожен день користування кредитом. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 6 000 грн., шляхом перерахування коштів на його банківську картку. Факт перерахування коштів на картку боржника підтверджується інформацією, наданою АТ КБ «Приватбанк» з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 було випущено картку № НОМЕР_1 , а також в період з 22.06.2025 по 12.10.2025 на належний йому рахунок було здійснено переказ в сумі 6 000 грн.            Відповідно до положень ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.   У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.           Згідно з п. 6, 12 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію": електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.     Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.           Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та позивачем не було б укладено.  Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18. Отже, із змісту наведених положень Закону випливає, що електронний договір може бути підписаний стороною за допомогою одноразового ідентифікатора, отримання якого є неможливим без прийняття особою пропозиції укласти електронний договір (оферти).           Таким чином, даний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі.        Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).     Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.       Відповідно до ч.1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).       Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).      Із розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань утворилась заборгованість яка складається з суми неповернутих кредитних коштів в розмірі – 6 000 грн; нарахованих відсотків– 6 780 грн, сума прострочених платежів за комісією – 1 200 грн.     Відповідач позовні вимоги та вказаний розрахунок не спростував, доказів належного виконання зобов`язань чи відсутності заборгованості суду не надав.  Зважаючи на наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що заборгованість яка складається з суми неповернутих кредитних коштів в розмірі – 6 000 грн, нарахованих відсотків – 6 780 грн та суми платежів за комісією – 1 200 грн., а всього в розмірі 13 980 грн. слід стягнути з відповідача в користь позивача.   Щодо вимоги про стягнення 3000 грн. нарахованих на підставі ст.625 ЦК України то така не пілягає до задоволення з огляду на наступне.     Згідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).      З врахуванням ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2 192 грн 01 коп. пропорційно задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 13, 81, 89, 263 265, 279 ЦПК України, -

в и р і ш и в :
позов задоволити частково. Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА'' (адреса: м.Київ, бульвар Лесі Українки,2 буд. 26 оф. 411 ЄДРПОУ:41084239 ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 13 980 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2 192 грн 01 коп.           В решті вимог – відмовити.          Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.        У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.        Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Бойко О.М.