П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 562/2961/25
Провадження № 22-ц/4815/673/26
Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді : Боймиструка С.В., суддів: Хилевич С.В., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Хлуд І.П.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «П`ятигірське» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди земельної ділянки та скасування запису щодо державної реєстрації, 

в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «П`ятигірське» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди земельної ділянки та скасування запису щодо державної реєстрації.
Позов мотивовано тим, що позивач є орендарем земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 31 травня 2014 року, до якого у подальшому були внесені зміни щодо сторони орендаря та строку його дії. Посилаючись на належне виконання умов договору, позивач зазначав, що у встановлений договором та законом строк повідомив орендодавця про намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди, направив відповідне лист-повідомлення разом із проєктом додаткової угоди, однак відповіді не отримав.
На думку позивача, за відсутності заперечень орендодавця він реалізував своє переважне право на поновлення договору оренди землі, тоді як укладення орендодавцем після закінчення строку дії договору нового договору оренди спірної земельної ділянки з Фермерським господарством «П`ятигірське» порушує це право.
З огляду на викладене просив визнати укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, визнати відсутнім право оренди Фермерського господарства «П`ятигірське» щодо спірної земельної ділянки та скасувати державну реєстрацію такого права.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції безпідставно визнав встановленим факт направлення орендодавцем ( ОСОБА_1 ) листів про небажання поновлювати договір оренди. Надані відповідачем копії квитанцій та описів вкладення не містять дати, ідентифікації листів або доказів їх вручення позивачу. Водночас лист від 31.05.2022р.містив некоректну дату закінчення договору, що заважає ідентифікувати, про який саме договір йшлося. Позивач наполягає, що не отримував жодних заперечень від орендодавця у встановленому законом порядку.
Апелянт зазначає, що він вчасно (03.04.2025) направив лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди. Натомість орендодавець всупереч процедури, визначеної ст. 33 Закону України «Про оренду землі», не розглянув проєкт додаткової угоди належним чином, не висловив обґрунтованих заперечень та не запропонував зміни істотних умов. Крім того порушив місячний термін для надання відповіді, що за законом може кваліфікуватися як «мовчазна згода» на поновлення договору.
Скаржник вважає, що його переважне право на укладення договору було грубо порушене через укладення орендодавцем договору з іншим орендарем (ФГ «П`ятигірське»). Новий договір було укладено 21.07.2025 - в останній день дії договору з позивачем, тобто в період, коли право оренди ще належало Апелянту. Суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду щодо захисту переважного права у випадках, коли орендодавець ухиляється від добросовісного проведення переговорів ( постанова ВС від 22 травня 2019 року у справі № 233/844/18)
В апеляційній скарзі наголошується, що дії орендодавця свідчать про завчасно прихований намір створити штучні перешкоди для реалізації переважного права позивача. Стверджує, що хоча власник має право розпоряджатися майном, це не повинно завдавати шкоди іншим особам (ст. 13, 319 ЦК України). Надзвичайно швидке укладення договору з новим орендарем підтверджує недобросовісність власника земельної ділянки.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Фермерське господарство «П`ятигірське» заперечують проти її задоволення, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують правильності висновків суду.
Зазначають, що орендодавець ще до закінчення строку дії договору неодноразово повідомляла позивача про небажання поновлювати договір оренди земельної ділянки, а після отримання листа-повідомлення позивача від 03 квітня 2025 року у встановлений законом строк надала письмову відповідь про відмову в його поновленні. На їхню думку, надані до справи поштові документи є належними та допустимими доказами направлення відповідних повідомлень, а доводи апеляційної скарги щодо їх неналежності ґрунтуються лише на припущеннях.
Також відповідачі зазначають, що право орендодавця відмовитися від продовження договірних відносин відповідає принципу свободи договору, а відсутність її волевиявлення на поновлення договору виключає можливість задоволення позову. При цьому укладення після припинення попереднього договору нового договору оренди земельної ділянки з Фермерським господарством «П`ятигірське» не свідчить про порушення переважного права позивача.
Крім того, відповідачі вважають безпідставними доводи апелянта щодо недобросовісної поведінки орендодавця, посилаючись на те, що матеріалами справи підтверджується її послідовна позиція про небажання продовжувати договір оренди земельної ділянки з позивачем.

Сторони в судове засідання не з`явились та подали відповідні заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка з кадастровим номером 5622682000:02:001:0203, загальною площею 4,0016 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Здовбицької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.08.2025.
Судом також встановлено, що між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Вир» (орендар) було укладено договір оренди землі від 31.05.2014 щодо належної ОСОБА_1 вищевказаної земельної ділянки, та в подальшому згідно додаткової угоди №2 від 23.02.2018 до договору оренди землі від 31.05.2014 відбулася заміна сторони орендаря - на ТОВ «Західна агровиробнича компанія», а також змінено строк дії оренди (додаткова угода №1 від 21.07.2018) - до 21.07.2025 року, та відповідні зміни було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.08.2025 року.
Відповідно до умов вищезазначеного договору оренди землі (в редакції додаткової угоди від 21.07.2018), договір укладено строком до 21.07.2025 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.
Маючи намір продовжити договірні відносини з ОСОБА_1 , ТОВ «Західна агровиробнича компанія» листом-повідомленням за вих. №2214 від 03.04.2025 звернулося до відповідача з пропозицією поновити договір оренди земельної ділянки. До вказаного листа було долучено додаткову угоду від 01.04.2025, в якій запропоновано: 1.1 доповнити розділ "Строк дії Договору "наступним пунктом: Даний Договір поновлюється на той самий строк і на тих самих умовах. Жодних заяв, заперечень щодо не поновлення цього договору сторони не мають та ними не направлялись; 1.2. доповнити розділ "Умови використання земельної ділянки" наступним пунктом: Поновлення Договору оренди. Договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах в разі відсутності заяви однієї зі Сторін цього Договору про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення Договору. Вчинення інших дій Сторонами Договору для його поновлення не вимагається.
Лист-повідомлення та додаткову угоду було направлено ОСОБА_1 , поштовим відправленням, що підтверджується описом вкладення в пріоритетний лист, адресованим орендодавцю.
30.06.2022 на адресу ТОВ «Західна агровиробнича компанія» був направлений лист про не продовження договору від орендодавця ОСОБА_1 від 31.05.2022, в якому вона вказала позивачу, що на новий строк здавати в оренду зазначену земельну ділянку з кадастровим номером 5622682000:02:001:0203 не має наміру, просила не обробляти її під урожай 2023 року. Направлення листа про не продовження договору для ТОВ «Західна агровиробнича компанія» підтверджується описом вкладення та квитанцією №33/23 «Укрпошта» від 30.06.2022.
28.02.2025 на адресу ТОВ «Західна агровиробнича компанія» був направлений лист про не продовження договору від орендодавця ОСОБА_1 від 20.02.2025, в якому вона вказала, що 21.07.2025 закінчується строк договору оренди з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5622682000:02:001:0203, на новий строк здавати в оренду зазначену земельну ділянку не має наміру, просила не обробляти її під урожай 2025 року. Направлення листа про не продовження договору для ТОВ «Західна агровиробнича компанія» підтверджується описом вкладення та накладною «Укрпошта» від 28.02.2025.
28.04.2025 на адресу ТОВ «Західна агровиробнича компанія» був направлений лист-відповідь на лист-повідомлення вих. №2214 від 03.04.2025 від орендодавця ОСОБА_1 від 24.04.2025, в якому вона вказала, що надсилала на адресу ТОВ «Західна агровиробнича компанія» листи від 31.05.2022 та від 20.02.2025 про небажання поновлювати дію договору оренди з позивачем. Направлення листа-відповіді для ТОВ «Західна агровиробнича компанія» підтверджується описом вкладення та накладною «Укрпошта» від 28.04.2025.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.08.2025 слідує, що 21.07.2025 між ОСОБА_1 та ФГ «П`ятигірське» було укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5622682000:02:001:0203.
Таким чином, оскільки між ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та ОСОБА_1 не було досягнуто домовленості щодо поновлення договору оренди землі №б/н від 31.05.2014, строк якого закінчився 21.07.2025, то відповідач після спливу строку його дії 21.07.2025 року уклав договір оренди землі з іншим орендарем ФГ «П`ятигірське», який був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав 22.07.2025.
Звертаючись з позовом до суду, ТОВ «Західна агровиробнича компанія» посилається на те, що дії ОСОБА_1 не відповідають умовам договору оренди землі, положенням земельного законодавства та порушують переважне право позивача на поновлення оренди землі.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Частиною четвертою статті 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки та орендарем.
Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.
До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.
При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.
У постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18) Великою Палатою Верховного Суду сформульовано висновок про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.
Таким чином, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами другою-п`ятою цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень на поновлення договору оренди землі.
Норми про переважне право орендаря на поновлення договору спрямовані лише на забезпечення пріоритету його інтересів перед інтересами інших осіб. Будь-якого іншого змісту переважне право не має. Воно не може трансформуватися у право на спонукання орендодавця до укладення договору на новий строк за відсутності його згоди зі зміненими умовами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року а справі № 143/591/20).
Оцінюючи доводи апеляційної скарги та встановлені судом першої інстанції обставини, колегія суддів виходить із того, що вирішальним для правильного вирішення цього спору є встановлення факту наявності чи відсутності волевиявлення орендодавця на поновлення договору оренди землі.
У справі, яка переглядається в апеляційному порядку встановлено, що ОСОБА_1 не мала наміру продовжувати дію договору оренди належної їй на праві власності земельної ділянки та направила 30.06.2022 (а.с. 62 зворот), 28.02.2025 (а.с. 63 зворот), 28.04.2025 (а.с. 64, 77) на адресу товариства листи, в яких вона вказувала, що не буде продовжувати орендні відносини з ТОВ "Західна агровиробнича компанія" та дію договору оренди належної їй земельної ділянки з кадастровим номером 5622682000:02:001:0203, загальною площею 4,0016 га.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані відповідачем листи, описи вкладення, поштові квитанції та інші докази у своїй сукупності підтверджують факт повідомлення позивача про небажання орендодавця поновлювати договір оренди. При цьому позивач не надав належних та допустимих доказів, які б спростовували наведені обставини або свідчили про наявність волевиявлення орендодавця на продовження орендних правовідносин.
Наведені обставини свідчать про послідовне та однозначне волевиявлення орендодавця щодо небажання поновлювати договір оренди із позивачем, яке було висловлене ще до спливу строку його дії та підтверджене у відповідь на лист-повідомлення позивача від 03 квітня 2025 року.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, та необхідності їх переоцінки, однак підстав для іншої оцінки цих доказів колегія суддів не вбачає.
Посилання апелянта на застосування механізму «мовчазної згоди» є безпідставними, оскільки такий механізм застосовується лише за відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору. Натомість у цій справі встановлено, що орендодавець неодноразово повідомляла позивача про небажання продовжувати договір оренди, а тому підстави для застосування положень частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» відсутні.
Обов`язок орендодавця узгоджувати умови пролонгації договору виникає лише тоді, коли він має намір продовжити орендні відносини. У справі встановлено протилежне.
Доводи апеляційної скарги про те, що договір оренди із ФГ «П`ятигірське» укладено ще до припинення дії попереднього договору оренди, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Як встановлено судом, орендодавець завчасно повідомила позивача про небажання поновлювати договір оренди, а тому сторони не досягли згоди щодо продовження орендних правовідносин. За таких обставин переважне право позивача на укладення договору оренди на новий строк не підлягало реалізації, а укладення власником земельної ділянки договору з іншим орендарем саме по собі не свідчить про порушення прав позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» залишити без задоволення. 
Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 липня 2026 року.

Судді:          Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.