Справа № 758/17867/25 
Категорія 65 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(ЗАОЧНЕ)

17 липня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Войтенко Т. В.,
за участю секретаря судового засідання - Вигівська В. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Подільської РДА в місті Києві про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за участю третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позов мотивовано тим, що позивачі є зареєстрованими та фактичними користувачами квартири АДРЕСА_1 .
Зазначена квартира є неприватизованою. Ордер на неї у 1975 році був виданий ОСОБА_7 та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_8 , доньці ОСОБА_1 , зятю ОСОБА_9 та онуці ОСОБА_10 .
Позивачі зазначають, що ОСОБА_7 помер у 1977 році, ОСОБА_8 - у 1985 році, ОСОБА_9 - у 2001 році. ОСОБА_10 понад двадцять років не проживає у спірній квартирі, оскільки має інше житло в Оболонському районі м. Києва, де проживає разом зі своєю сім`єю.
За твердженням позивачів, фактично квартирою користуються лише ОСОБА_1 та члени її сім`ї - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва від 01 жовтня 2025 року, у квартирі зареєстровані шість осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Крім того, позивачі посилаються на довідку форми № 3, видану КП «Лісове Подільського району м. Києва» у 2014 році, згідно з якою у квартирі були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . ОСОБА_5 , яка народилася у 2016 році, була зареєстрована у спірній квартирі після народження за місцем реєстрації матері.
Ініціюючи питання про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, позивачі зазначають, що  ОСОБА_6 (онук - ОСОБА_1 ) не проживає в квартирі АДРЕСА_2 фактично з 2014 року, він виїхав до Держави Ізраїлю і не повертався до України. З 2014 року ОСОБА_6 фактично не проживає за місцем своєї реєстрації. ОСОБА_4 та її донька ОСОБА_5 виїхали до Держави Ізраїлю в жовтні 2019 року і більше не проживали за місцем своєї реєстрації.
Фактично у квартирі АДРЕСА_1 проживають та користуються нею ОСОБА_1 , її донька ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3 . Водночас відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у спірній квартирі протягом тривалого часу не проживають, оскільки виїхали на постійне місце проживання до Держави Ізраїль. При цьому фактичне місце проживання відповідачів їм не відоме. 
Зокрема, відповідач ОСОБА_6 не проживає у квартирі за місцем своєї реєстрації з 2014 року у зв`язку з виїздом до Держави Ізраїль та відтоді до України не повертався. Відповідач ОСОБА_4 разом із донькою ОСОБА_5 , виїхали до Держави Ізраїль у жовтні 2019 року та з того часу за місцем своєї реєстрації не проживають.
Посилаючись на наведені обставини та вважаючи, що збереження реєстрації відповідачів у спірному житловому приміщенні порушує їхні права та законні інтереси, позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, у якому просили визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2025 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Войтенко Т.В.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 11.11.2025 року відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи призначено здійснювати за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 12 січня 2026 року.
12.01.2026 року від представника позивачів Панової І.Ю. надійшла заява, в якій остання просила проводити судове засідання 12.01.2026 року без її участі.
10.03.2026 року від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Подільської РДА в місті Києві надійшли пояснення, в яких третя особа просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки втрата житла та постійного місця проживання може призвести до порушення прав дитини, зокрема права на житло, освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. 
01.04.2026 року від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Подільської РДА в місті Києві було подано заяву про розгляд справи без її участі. 
У судовому засіданні, яке відбулося 02.04.2026 року представником позивачів було заявлено клопотання про витребування інформації з Державної прикордонної служби України. 
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 02.04.2026 року клопотання представника позивачів було задоволено та витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону України в обох напрямках  за період 2017-2026 рр. таких осіб:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
02.07.2026 року до суду надійшла відповідь Державної прикордонної служби України, відповідно до якої  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перетнули державний кордон України у напрямку виїзду 30 липня 2021 року. Відомості про подальші перетини державного кордону України зазначеними особами у Базі даних не виявлено.
Згідно з цією ж відповіддю, відомості про перетин державного кордону України та лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за період з 08 листопада 2017 року по 23 червня 2026 року (станом на 11 год. 10 хв.) у Базі даних не виявлено.
Крім того, Державна прикордонна служба України повідомила, що інформація про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території, зберігається у Базі даних протягом десяти років з дня її внесення. Зберігання інформації з персональними даними осіб протягом зазначеного строку здійснюється починаючи з 08 листопада 2017 року.
У судове засідання 17.07.2026 позивачі не з`явились, представник позивачів адвокат Панова І.Ю. подала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі та участі позивачів та вказала, що позивачі не заперечують з приводу заочного рішення та підтримують позовні вимоги. 
Відповідачі у судове засідання 17.07.2026 повторно не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися за адресою реєстрації. Відзив на позовну заяву від відповідачів не надходив.
Від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Подільської РДА в місті Києві було подано заяву про розгляд справи без її участі.
А відтак, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 та фактично у ній проживають.
Як вбачається з матеріалів справи, ордер на вказану квартиру у 1975 році було видано ОСОБА_7 та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_8 , доньці ОСОБА_1 , зятю ОСОБА_9 та онуці ОСОБА_10 . Зазначена квартира є неприватизованою.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 помер у 1977 році, ОСОБА_8 - у 1985 році, ОСОБА_9 - у 2001 році, а ОСОБА_10 понад двадцять років у квартирі АДРЕСА_2 не проживає, оскільки має інше житло, де проживає разом зі своєю сім`єю.
Фактично квартирою АДРЕСА_2 користуються ОСОБА_1 та члени її сім`ї: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва від 01 жовтня 2025 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано шість осіб, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Зазначені обставини також підтверджуються довідкою форми № 3 виданою у 2014 році КП «Лісове Подільського району міста Києва», відповідно до якої у квартирі АДРЕСА_2 були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_5 народилася у 2016 році та з моменту народження була зареєстрована за місцем проживання своєї матері у квартирі АДРЕСА_2 , що також підтверджується Актом № 82 від 10 вересня 2025 року.
Особи, які фактично проживають у квартирі ОСОБА_1 та члени її сім`ї: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ініціюють питання про визнання такими, що втратили право користування квартирою осіб які тривалий час не проживають у квартирі та втратили до неї інтерес. 
Так, нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно із п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 року). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 року), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 року).
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (стаття 71 ЖК України), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (стаття 405 ЦК України) (Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2).
Зі змісту статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. 
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. 
Крім того Пленум Верховного суду України в свої постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, зазначив, що судовому розгляду підлягають спори пов`язанні з договором найму житлового приміщення, і зокрема, про визнання і втрату права на жиле приміщення… У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. 
З огляду на викладене, щоб визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням необхідна наявність таких умов: особа відсутня за місцем реєстрації без поважних причин понад 6 місяців; відсутні поважні причини відсутності особи понад 6 місяців, перелік яких чітко визначений законом; наявність доказів того, що особа не проживає у житлі протягом цього строку і більше.
При вирішенні питання про вибуття особи суд може враховувати будь-які фактичні дані, що свідчать про обрання нею іншого постійного місця проживання, зокрема: повідомлення про це в листах, розписки, переадресацію кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна до іншого жилого приміщення, виїзд до іншого населеного пункту, укладення трудового договору на невизначений строк тощо.
Судом встановлено, що фактично у квартирі АДРЕСА_2 проживають та користуються нею лише позивачі. Разом із тим, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_2 фактично не проживають протягом тривалого часу.
Як доказ на підтвердження доводів позивачів судом досліджено акт № 82 від 10 вересня 2025 року, складений керівником органу самоорганізації населення - Комітету мікрорайону «Рада житлового масиву Виноградар», відповідно до якого ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , хоча й зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , фактично за вказаною адресою не проживають. Зі змісту наданих доказів судом також встановлено, що ОСОБА_6 фактично не проживає у спірній квартирі з 2014 року. 
Разом з тим, згідно з відповіддю Державної прикордонної служби України від 02 липня 2026 року, у Базі даних не виявлено відомостей про перетин державного кордону України та лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_6 за період з 08 листопада 2017 року по 23 червня 2026 року (станом на 11 год. 10 хв.). При цьому Державна прикордонна служба України повідомила, що інформація про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території, зберігається у Базі даних протягом десяти років з дня її внесення, а накопичення відповідної інформації здійснюється починаючи з 08 листопада 2017 року.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 та малолітня ОСОБА_5 тривалий час фактично проживають за межами України.
Такі обставини підтверджуються архівною довідкою Державного архіву м. Києва від 17 квітня 2019 року щодо оформлення документів для виїзду до Держави Ізраїль, медичною довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Подільського району м. Києва від 03 жовтня 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_5 востаннє перебувала на амбулаторному прийомі 18 жовтня 2019 року, а подальші консультації здійснювалися дистанційно у зв`язку з перебуванням дитини разом із матір`ю у Державі Ізраїль.
Крім того, відповідно до відповіді Державної прикордонної служби України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перетнули державний кордон України у напрямку виїзду 30 липня 2021 року, після чого відомості про подальші перетини державного кордону України зазначеними особами у Базі даних відсутні.
Докази про те, що відповідачам чинилися перешкоди у доступі до спірної квартири суду не надано.
У матеріалах справи містяться письмові пояснення третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до яких остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що втрата житла та постійного місця проживання малолітньою ОСОБА_5 може призвести до порушення її прав, зокрема права на житло, освіту, охорону здоров`я та соціальний захист.
Оцінюючи наведені доводи, суд виходить із того, що відповідно до положень житлового законодавства сам по собі факт реєстрації місця проживання особи не є безумовною підставою для збереження за нею права користування житловим приміщенням, якщо встановлено її тривалу відсутність за місцем проживання без поважних причин та відсутність фактичного користування таким житлом.
Із досліджених судом доказів убачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тривалий час не проживають у спірній квартирі. Такі обставини підтверджуються сукупністю письмових доказів, зокрема архівною довідкою щодо оформлення документів для виїзду до Держави Ізраїль, медичною документацією про дистанційне медичне спостереження дитини у зв`язку з її перебуванням разом із матір`ю за межами України, а також відповіддю Державної прикордонної служби України про виїзд зазначених осіб з України 30 липня 2021 року та відсутність відомостей про їх подальше повернення.
При цьому відомостей, які б свідчили про проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні після їх виїзду за межі України, матеріали справи не містять.
Посилання третьої особи на можливе порушення прав малолітньої ОСОБА_5 суд вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджено, що дитина тривалий час фактично проживає разом із матір`ю за межами України та не користується спірним житловим приміщенням. Сам по собі факт її реєстрації у квартирі не свідчить про фактичне здійснення нею права користування цим житлом.
Суд також бере до уваги, що відсутність у Базі даних Державної прикордонної служби України будь-яких відомостей про перетин державного кордону України ОСОБА_6 за період з 08 листопада 2017 року по 23 червня 2026 року узгоджується з іншими дослідженими судом доказами та не спростовує встановлених судом обставин щодо тривалого непроживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спірному житловому приміщенні.
З матеріалів справи також убачається, що відповідачі не підтримують зв`язок із позивачами, у спірній квартирі фактично не проживають, за місцем її знаходження тривалий час не з`являються, участі в утриманні квартири не беруть та витрат на оплату житлово-комунальних послуг не несуть. Натомість усі витрати, пов`язані з утриманням спірної квартири та оплатою житлово-комунальних послуг, здійснюють позивачі, що підтверджується наданими до матеріалів справи квитанціями. При цьому нарахування плати за житлово-комунальні послуги здійснюється на всіх зареєстрованих у квартирі осіб, що підтверджується рахунком-повідомленням станом на 01 вересня 2025 року.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачі тривалий час без поважних причин не проживають у спірному житловому приміщенні, фактично ним не користуються, участі в його утриманні не беруть та не виконують обов`язків, пов`язаних із його утриманням.
Суд враховує, що сам по собі факт реєстрації відповідачів у спірній квартирі за відсутності їх фактичного проживання створює для позивачів перешкоди у повному здійсненні правомочностей щодо користування та розпорядження належним їм майном, а також впливає на розмір нарахувань за житлово-комунальні послуги, оскільки їх розрахунок здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих осіб.
Крім того, суд бере до уваги, що позивачка ОСОБА_1 є пенсіонеркою, а її дохід є обмеженим, що підтверджується довідкою про доходи від 30 вересня 2025 року № 1084 3000 7203 2001. За таких обставин витрати, пов`язані з утриманням спірної квартири та оплатою житлово-комунальних послуг за відсутності участі відповідачів у їх відшкодуванні, становлять для позивачки додатковий фінансовий тягар.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачів та їх задоволення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, ЦК України, ст.ст. 71-72 ЖК України, Постанови Пленуму Верхового суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Подільської РДА в місті Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3  такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою  АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою  АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя 	Т. В. Войтенко