РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2026 року | м. Рівне | №460/12619/26

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач), у якому просить суд:
визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Восінської І. А. від 22.06.2023 про закінчення виконавчого провадження № 68918735.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.
За змістом позовної заяви, вимоги позивача ґрунтуються на тому, що відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", з підстав фактичного виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.01.2021 у справі № 460/6071/20. Проте, вказане рішення суду Головним управлінням Пенсійним фондом України в Рівненській області виконане не в повному обсязі. Зокрема, заборгованість щодо виплати пенсії на виконання рішення суду у розмірі 343409,22 грн залишається невиплаченою. З огляду на це, позивач вважає постанову про закінчення виконавчого провадження протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а тому просить суд задовольнити позов у повному обсязі.
У встановлений судом строк відзив на позовну заяву відповідач не надав, тому в силу вимог частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України(далі - КАС України) суд вирішує справу за наявними матеріалами.
ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.
Ухвалою суду від 20.07.2026 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
31.07.2026 представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків позову.
Ухвалою суду від 03.08.2026 задоволено заяву представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення та, відповідно, поновлено позивачу такий строк; відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, з врахуванням особливостей провадження у категорії справ з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця у відповідності до 287 КАС України, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.08.2026. 
Цією ж ухвалою зобов`язано відповідача у судове засідання надати матеріали відповідних виконавчих проваджень (оригінали - для огляду в судовому засіданні, належним чином засвідчені копії - для долучення до матеріалів справи).
Ухвалою суду від 20.08.2026 постановлено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Ухвалою суду від 24.08.2026 витребувано у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України матеріали виконавчого провадження № 68918735 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 460/6071/20, виданого Рівненським окружним адміністративним судом 23.01.2020.
09.09.2026 на виконання ухвали суду від 24.08.2026 від відповідача надійшли витребувані судом документи.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.
Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.01.2021 по справі № 460/6071/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, - задоволено повністю.
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 включно.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, що призвела до ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 17.07.2018.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 щомісячне підвищення до пенсії відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 включно та з 17.07.2018, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 включно.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 щомісячну додаткову пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 включно, з урахуванням раніше виплачених сум.
20.09.2021 Рівненським окружним адміністративним судом на виконання цього рішення суду видано виконавчий лист, стягувачем за яким ОСОБА_1 , а боржником - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.05.2026 змінено спосіб і порядок виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 року у справі № 460/6071/20 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на користь ОСОБА_1 невиплачену станом на 01.04.2026 заборгованість по пенсійних виплатах в сумі 343409, 42 грн.
03.05.2022 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на підставі заяви стягувача від 26.11.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68918735 з примусового виконання виконавчого листа № 460/6071/20 від 20.09.2021, виданого Рівненським окружним адміністративним судом.
Листом № 1700-0902-8/56312 від 21.06.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило державного виконавця про виконання рішення суду та просило закінчити виконавче провадження № 68918735 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".
До зазначеного листа боржником було долучено рішення № 956140156401 про перерахунок пенсії від 17.04.2023 за пенсійною справою позивача.
22.06.2023 у виконавчому провадженні № 68918735 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження". 
Зазначеною постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
Не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження № 68918735 від 22.06.2023 та вважаючи її протиправною, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду. 
ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Поряд з цим, статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно зі статтею 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з частиною другою статті 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Статтею 1 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно із пунктом 1 частини 3, частини 4 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону № 1404-VIII).
Частиною 2 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Права виконавця під час здійснення виконавчого провадження визначено частиною 3 статті 18 Закону № 1404-VIII.
Згідно з частиною 4 статті 18 Закону № 1404-VIII, вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
За частиною 8 статті 19 Закону № 1404-VIII особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Статтею 39 Закону № 1404-VIII закріплено підстави закінчення виконавчого провадження, однією з яких є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII).
Судом встановлено, що державний виконавець, приймаючи постанову від 22.06.2023 про закінчення виконавчого провадження № 68918735, вважав, що рішення суду фактично виконано згідно з виконавчим документом, оскільки від Головного управління Пенсійного фонду України надійшло повідомлення про фактичне виконання рішення в повному обсязі.
Так, дослідивши лист Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 1700-0902-8/56312 від 21.06.2023, скерований боржником державному виконавцю та долучене до цього листа рішення № 956140156401 про перерахунок пенсії від 17.04.2023 за пенсійною справою позивача, суд встановив неналежне виконання рішення суду.
Зокрема, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області на виконання рішення суду № 460/6071/20 від 23.02.2021 було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 і як слідує з довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18.03.2026 № 2062/05-16, внаслідок перерахунку доплата пенсії становить 343833,28 грн. 
У довідці також зазначено, що ОСОБА_1 було проведено виплату заборгованості на виконання зазначеного рішення суду в жовтні 2025 року в розмірі 187,35 грн, в листопаді 2025 року в розмірі 187,35 грн, в грудні 2025 року в розмірі 49,16 грн.
Відтак, суд констатує факт невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області у повному обсязі рішення Рівненського окружного адміністративного суду № 460/6071/20 від 23.02.2021, оскільки позивачу не виплачено заборгованість пенсії, нарахованої на виконання зазначеного рішення суду в розмірі 343409,42 грн.
При цьому, такі обставини (щодо неповного виконання органом Пенсійного фонду рішення суду від № 460/6071/20 від 23.02.2021) існували на момент прийняття державним виконавцем спірної постанови.
Суд звертає увагу на те, що, приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII, державний виконавець зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення. Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.
Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.08.2024 у справі № 240/27324/23.
Верховний Суд у цій постанові також зазначив, що виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.
Враховуючи вказані висновки Верховного Суду, суд звертає увагу, що постанова про закінчення виконавчого провадження є немотивованою, оскільки у ній не зазначено про засоби встановлення державним виконавцем обставин, повідомлених боржником щодо фактичного повного виконання судового рішення у справі № 460/6071/20.
Крім того, суд враховує, що Законом № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.
Формальний підхід до виконання судового рішення, як-то ведення переписки між державними органами та/або іншими юридичними та/або фізичними особами, яка не забезпечує реальне виконання рішення суду, не можуть вважатися достатніми та вичерпними заходами для його повного та фактичного виконання.
Суд зауважує, що частиною 3 статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Водночас, постанова про закінчення виконавчого провадження № 68918735 від 03.05.2022 не містить відомостей про проведення відповідачем перевірки виконання боржником рішення суду у повному обсязі.
У постанові лише констатовано факт надходження повідомлення від боржника «лист Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 1700-0902-8/56312 від 21.06.2023 про фактичне виконання в повному обсязі рішення суду», що суперечить інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, викладеній в довідці Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18.03.2026 № 2062/05-16.
При цьому, з матеріалів заяви слідує, що заборгованість до теперішнього часу позивачу не виплачена, з огляду на неналежне фінансування державою відповідних витрат, що істотно ускладнює виконання судового рішення.
Частиною 1 статті 13 Закону № 1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Аналогічна за змістом норма передбачена пунктом 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802.
У межах спірних правовідносин виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження і, відповідно, заходів примусового виконання більше не вживав.
Відповідно до правого висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.01.2021 у справі № 619/562/18, належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, навпаки свідчить про неповноту виконавчих дій, що є неприпустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Hornsby v. Greece" (заява N 18357/91, пункт 40), "Деркач та Палек проти України" (заяви N 34297/02 та N 39574/02, пункт 18): право на суд, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок ("Immobiliare Saffi v. Italy", заява N 22774/93, пункт 74).
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
З огляду на наведене, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 68918735 від 22.06.2023 прийнята передчасно та за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання, отже не відповідає наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям та підлягає визнанню судом протиправною.
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, викладених у заявах по суті, оцінивши надані ними докази, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак позовну заяву належить задовольнити повністю.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір у сумі 1064,96 грн, що підтверджується квитанцією від 31.07.2026, яка міститься в матеріалах справи. Відтак, на користь позивача слід стягнути за рахунок з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1064,96 грн. 
Керуючись статтями 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22.06.2023 про закінчення виконавчого провадження № 68918735.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 09 вересня 2026 року
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) 
Відповідач - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Замкова, 29,м. Рівне,Рівненський р-н, Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 45813957) 

Суддя       Ольга ПОЛІЩУК