ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 р. | Справа № 520/1417/26
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Катунова В.В. , Мінаєвої К.В. 
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - Кириленка Андрія Володимировича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 , по справі № 520/1417/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив суд:
-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у формі ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень у відповідності до пункту 4 постанови КМУ Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану від 11 лютого 2025 року № 153; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн гривень у відповідності до пункту 4 постанови КМУ Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану від 11 лютого 2025 року № 153.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 адміністративний позов залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що повторне або нове укладення контракту після 24 лютого 2022 року, у тому числі особами, які вже проходили військову службу, за умови дотримання інших вимог постанови №153, визначається як достатня підстава для призначення виплати одноразової грошової винагороди.
В судовому засіданні представники відповідача заперечували проти вимог апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Позивач до судового засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що 09 вересня 2020 року позивач прийняти на військову службу за контрактом, осіб рядового складу, зараховано до списків частини та всіх виді забезпечення строком на три роки. Дані обставини підтверджено копією витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.09.2020 №390-ОС.
24.11.2025 представник позивача в інтересах позивача звернувся із заявою № OM/403736/05 про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 11 лютого 2025 року № 153.
19.12.2025 Військова частина НОМЕР_1 НГ України на заяву представника позивача від 24.11.2025 повідомила наступне. Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09 вересня 2020 року №390-ОС позивача було прийнято на військову службу за контрактом осіб рядового складу, витяг з наказу додається. Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» право на отримання одноразової грошової винагороди мають військовослужбовці, які були прийняті або призвані на військову службу під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 2102-1X. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу до введення в Україні воєнного стану, підстави для виплати зазначеної одноразової грошової винагороди відсутні.
Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною у зв`язку із чим звернулася до суду за захистом свого права із даним позовом. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.
Колегія суддів переглядаючи дану адміністративну справу дійшла наступних висновків.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон 2232-ХІІ).
Частиною 3 статті 1 Закону 2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частиною 9 статті 1 Закону 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
1 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 153, пунктом 2 якої затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - Порядок №153).
Відповідно до пункту 3 Постанови № 153 установлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Згідно з пунктом 4 Постанови № 153 установлено, що:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Так, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що наведені положення не визначають виду кримінального правопорушення, за притягнення до відповідальності за яке військовослужбовець позбавляється права на відповідну грошову винагороду, як це визначено для адміністративної відповідальності, а отже, сам факт притягнення військовослужбовця до кримінальної відповідальності за будь-яке кримінальне правопорушення є підставою для застосування наведених положень Постанови № 153.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Новобаварського районного суду м.Харкова від 05.09.2025 звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, на підставі ч.5 ст.401 КК України, для продовження проходження військової служби. Кримінальне провадження №62025170040000296 від 08.01.2025, за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України закрито, на підставі п.1 ч. 2 ст.284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Також, відповідно до вищезазначеної ухвали сержант ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 19, 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем військової служби і повинен проходити військову службу у НОМЕР_2 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від її проходження, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, а саме: 31.12.2024 приблизно о 08 годині 00 хвилин не прибув вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, з відпустки, в тимчасове місце дислокації підрозділу НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України, за адресою: АДРЕСА_1 , та у подальшому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління з приводу своїх протиправних діянь, за наявності реальної можливості для цього.
Відтак, відповідною ухвалою суду підтверджено вину ОСОБА_1 у вчиненні дій, які кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану
Отже, ухвалою Новобаварського районного суду м.Харкова від 05.09.2025 кримінальне провадження було закрите не через відсутність складу злочину, а на підставі ч. 5 ст. 401 КК України (звільнення від відповідальності у зв`язку з добровільним поверненням на службу), що підтверджує винуватість особи.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що таке звільнення є нереабілітуючою підставою припинення кримінального провадження, оскільки не спростовує факту вчинення особою кримінального правопорушення та не свідчить про її невинуватість, а лише виключає можливість притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку із добровільним поверненням на службу, а відтак закриття кримінального провадження з цієї підстави не породжує права на реабілітацію та не тягне правових наслідків, пов`язаних із реабілітацією особи.
Таким чином, у зв`язку з наявністю закритого кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, та враховуючи факт притягнення військовослужбовця до кримінальної відповідальності, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 по справі № 520/1417/26 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Кириленка Андрія Володимировича - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 по справі № 520/1417/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя | | І.М. Ральченко
Судді | | В.В. Катунов   К.В. Мінаєва
Постанова складена в повному обсязі 01.09.26.