ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 915/1038/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В., 
секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристмас.»
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 (Богацька Н. С. - головуюча, судді Діброва Г. І., Принцевська Н. М.) у справі 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристмас.»
до Миколаївської міської ради
про тлумачення правочину,
(у судове засідання з`явилися представники: позивача - Власенко С. О., відповідача - Юзвак Є. М.),
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст і підстави позовних вимог 
1.1. У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кристмас.» (далі - ТОВ «Кристмас.») звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Миколаївської міської ради (далі Рада), в якому просило суд надати тлумачення положенням пункту 4.2 розділу 4 «Плата за договором» договору про встановлення суперфіцію від 06.03.2014, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ласурією С.А., зареєстрованого в реєстрі за № 321, який зареєстрований у Миколаївській міській раді в книзі реєстрації договорів про встановлення суперфіцію 06.03.2014 (далі договір), визначивши, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, на підставі якої розраховується річна плата за землю, згідно з витягом з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 27.07.2012 № 1162-05, становить 7 522 400 грн і змінюється лише у зв`язку з проведенням її щорічної індексації відповідно до вимог діючого законодавства та інших нормативних документів і не змінюється з набранням чинності наступною нормативно грошовою оцінкою земель міста, в тому числі, яка затверджена рішенням Миколаївської міської ради від 10.07.2019 № 52/18 «Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Миколаєва».
Позов мотивований тим, що між сторонами виник спір щодо тлумачення умов договору встановлення суперфіцію в частині наявності / відсутності підстав для зміни річної плати за землю внаслідок зміни з 01.01.2020 розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки (з 7 522 400 грн до 81 271 200 грн). 
Зокрема, позивач зазначав, що в провадженні Господарського суду Миколаївської області знаходиться справа № 915/1386/24 за позовом Ради до ТОВ «Кристмас.» про стягнення заборгованості в загальному розмірі 9 112 974,27 грн, яка складається з недоплачених платежів за договором за період з 01.01.2020 по 06.03.2024 (по день припинення договору).
Обґрунтовуючи позовні вимоги в межах вказаної справи (№915/1386/24), Рада посилається на те, що в період з 01.01.2020 по 06.03.2024 ТОВ «Кристмас.» вносилась плата за землю з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, чинної станом на 2019 рік, тоді як з 01.01.2020 така оцінка змінилась, відповідно, на думку Ради, змінилася і плата за користування земельною ділянкою. При цьому, Рада посилається на пункту 4.2 договору, відповідно до якого річна плата за договором встановлюється у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.
2. Фактичні обставини справи, встановлені судами
2.1. Як установили суди попередніх інстанцій і свідчать матеріали справи, 06.03.2014 між Радою (Суперфіціар) та ТОВ «Кристмас.» (Суперфіціарій) укладено договір про встановлення суперфіцію, відповідно до п. 1.1 Договору, Суперфіціар встановлює право користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) та надає, а Суперфіціарій приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 40000 кв. м з кадастровим №4810136900:02:009:0003, розташовану за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, Ленінський район, вул. 8 Поздовжня, 2-В, яка є власністю територіальної громади м. Миколаєва (об`єкт нерухомого майна №229312548101) та знаходиться у постійному користуванні у Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Міське ринкове господарство» відповідно до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №193867, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 27.09.2012 за №481010003000063 (далі земельна ділянка), для реконструкції та подальшого обслуговування нежитлових приміщень під муніципальний торговий комплекс (далі об`єкт нерухомості).
Пунктом 2.5. договору передбачено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки, що надається у користування Суперфіціарію, згідно з витягом з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 27.07.2012 №1162-05, становить 7522400 грн.
Договір укладено строком на 5 років з моменту державної реєстрації права суперфіція (п. 3.1. договору).
Відповідно до п. 4.1 договору за користування землею Суперфіціарій сплачує плату у грошовій формі шляхом перерахування Суперфіціарієм грошових коштів у національній валюті України.
Згідно з п. 4.2 договору:
«Річна плата за договором встановлюється у розмірі 3% (трьох) відсотків від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.
7522400 грн х 3% = 225672 грн,
де: 7522400 грн - нормативно грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки 27.07.2012 №1162-05. Розмір грошової оцінки землі не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації відповідно до вимог діючого законодавства та інших нормативних документів. Розмір грошової оцінки земельної ділянки змінюватиметься без внесення змін та доповнень до цього договору;
3% - умови договору про розмір плати за встановлення Суперфіція;
ПДВ: 225672 х 20% = 45134,40 грн
Усього річна плата з ПДВ: 225672 + 45134,40 = 270806,40 грн».
Відповідно до п. 4.5 договору умови цього договору про розмір плати (3%) переглядаються на вимогу однієї із сторін: у разі внесення чинним законодавством змін до мінімального або максимального розміру річної плати, шляхом внесення змін у вигляді додаткової угоди (договору про зміни), що буде невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п. 4.7 договору, у разі продовження дії договору умови договору про розмір плати можуть бути змінені.
Пунктом 11.1 договору передбачено, що зміни та/або доповнення до цього договору здійснюються у письмовій формі за взаємною згодою сторін шляхом укладення договору про зміни до даного договору, який після підписання його сторонами стає невід`ємною частиною цього договору.
06.03.2014 договір посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ласурією С.А., зареєстрований в реєстрі за № 321 та зареєстрований у Раді, про що у книзі реєстрації договорів про встановлення суперфіція вчинено запис від 06.03.2014 № 2.
06.03.2014 між сторонами договору складено та підписано відповідний Акт приймання-передачі земельної ділянки (а.с.77 т.1).
06.03.2014 за ТОВ «Кристмас.» зареєстровано право забудови земельної ділянки (суперфіцій), про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.78 т.1).
01.12.2014 між сторонами укладено договір про внесення змін № 1 до договору, яким сторони виклали п.3.1 договору в наступній редакції: «Договір укладено строком на 10 років з моменту державної реєстрації права суперфіція».
01.12.2014 договір про внесення змін № 1 до договору також посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу та зареєстровано у Раді, про що у книзі реєстрації договорів про встановлення суперфіція вчинено відповідний запис.
Як вбачається з матеріалів цієї справи та не заперечується її учасниками, договір про встановлення суперфіція припинив свою дію 06.03.2024 (10 років з моменту державної реєстрації права суперфіція) та в подальшому не продовжувався.
Водночас, 10.07.2019 Радою прийнято рішення «Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Миколаєва» № 52/18, яким, зокрема, вирішено: затвердити технічну документацію з нормативно грошової оцінки земель міста Миколаєва (п. 1); дане рішення набирає чинності 01.01.2020 (п.2).
В матеріалах цієї справи міститься Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 2097/0/205-20 (дата формування 04.02.2020), відповідно до якого нормативно грошова оцінка земельної ділянки складає 81 271 200 грн (а.с.31 т.1).
У листопаді 2024 року Рада звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовом до ТОВ «Кристмас.» про стягнення з останнього заборгованості за договором в загальному розмірі 9 112 974,27 грн за користування з 01.01.2020 по 06.03.2024 земельною ділянкою (справа № 915/1386/24).
Позов Ради обґрунтований неналежним виконанням ТОВ «Кристмас.» прийнятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором про встановлення суперфіція в частині повної та своєчасної сплати за користування земельною ділянкою. Зокрема, як вказує Рада, у період з 01.01.2020 по 06.03.2024 (по день припинення договору) за користування земельною ділянкою ТОВ «Кристмас.» вносилась плата по договору у розмірі, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що була чинною станом на 2019 рік, тоді як з 01.01.2020 нормативна грошова оцінка такої земельної ділянки змінилась, відповідно й змінилась плата за користування земельною ділянкою.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.11.2024 позовну заяву Ради прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1386/24 за правилами загального позовного провадження. Рішення суду у справі № 915/1386/24 не прийнято.
3. Короткий зміст судових рішень у справі
3.1. Господарський суд Миколаївської області рішенням від 03.12.2025 у справі № 915/1038/25 (суддя Мавродієва М. В.) позов задовольнив. Надав тлумачення положенням пункту 4.2 договору, визначивши, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, на підставі якої розраховується річна плата за землю, згідно з витягом з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 27.07.2012 № 1162-05, становить 7 522 400 грн і змінюється без внесення змін та доповнень до договору лише у зв`язку з проведенням її щорічної індексації відповідно до вимог діючого законодавства та інших нормативних документів. Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки, у тому числі, шляхом затвердження рішенням Ради від 10.07.2019 № 52/18 «Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Миколаєва», може бути застосована при розрахунку річної плати за землю, лише за спільною згодою сторін, після укладання у письмовій формі договору про зміни до договору.
Рішення аргументоване тим, що за базу нарахування плати за землю визначено фіксований розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки (на рівні 7522400,00 грн, згідно з витягом з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки 27.07.2012 № 1162-05) на весь час дії Договору. Умови Договору про встановлення суперфіція від 06.03.2014, не містять положень, які б передбачали автоматичну зміну, визначної у п.4.2 Договору, річної плати з моменту визначення нового розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки комунальної власності, переданої у користування Суперфіціарію. 
Сторони на час укладення Договору домовились про застосування відповідної індексації до нормативної грошової оцінки земельної ділянки. При цьому, без внесення змін та доповнень до Договору про встановлення суперфіція від 06.03.2014 змінюється лише розмір грошової оцінки земель у зв`язку з проведенням її щорічної індексації відповідно до вимог діючого законодавства та інших нормативних документів. Усі інші випадки зміни мінімального або максимального розміру річної орендної плати, відповідно до положень п.11.1 Договору, підлягають застосуванню лише після укладання у письмовій формі договору про зміні до Договору, за спільною згодою Сторін. 
З огляду на триваючу поведінку сторін по договору, ТОВ «Кристмас.» протягом всієї дії договору до його припинення 06.03.2024 виконувало умови зі сплати щомісячної оплати по договору виходячи із розрахунку нормативно грошової оцінки земельної ділянки на рівні 7522400,00 грн (нормативно грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки 27.07.2012 №1162-05) наведеної у п.4.2. Договору та її індексації, а Миколаївська міська рада приймала виконані договірні зобов`язання без заперечень.
Щодо доводів відповідача про те, що тлумачення договору можливе лише до початку виконання сторонами його умов, суд зазначив, що зі змісту позовної заяви та пояснень сторін вбачається, що даний позов про тлумачення договору подано позивачем до початку сплати річної плати за землю на запропонованих відповідачем нових умовах. Крім того, позивач зазначає, що станом на 01.01.2020 та після відкриття провадження у справі №915/1386/24 він був впевнений, що зміна з 01.01.2020 нормативно грошової оцінки земельної ділянки не впливає на розмір плати по Договору. Вже після відкриття провадження у справі №915/1386/24 та у ході її розгляду (після спливу строків на подання відзиву та/або зустрічного позову) між позивачем та відповідачем виник спір щодо тлумачення умов договору. До розгляду справи № 915/1386/24 по суті та набрання чинності рішення суду, сторона договору, зокрема позивач, не позбавлена права на виконання своїх договірних зобов`язань, в тому числі, з внесення несплаченого розміру плати з урахуванням винесеного судом рішення у справі про тлумачення правочину.
До моменту визначення відповідачем нового розміру нормативно-грошової оцінки землі та намагання на її підставі здійснити перерахунок розміру плати за землю по спірному Договору, між сторонами не виникало суперечностей щодо розміру плати за землю та відповідно і необхідності у тлумаченні його умов. Необхідність у такому тлумаченні виникла саме для визначення обсягів та умов належного виконання обов`язків (суперфіціарієм), а також належного прийняття (суперфіціаром) виконаних обов`язків згідно умов Договору в частині сплати за користування землею, яка після 01.01.2020, у новому, запропонованому відповідачем розмірі не сплачувалась.
3.2. Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 21.04.2026 рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2025 у справі № 915/1038/25 скасував. У позові відмовив. 
Постанова аргументована тим, що враховуючи сталу та послідовну практику Верховного Суду, тлумачення потрібно розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, а тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. Натомість, у цьому випадку договір про встановлення суперфіцію сторонами виконувався: Радою на виконання його умов була передана, а ТОВ «Кристмас.» прийнята у користування земельна ділянка для будівництва, ТОВ «Кристмас.» протягом тривалого часу здійснювалася оплата за таке користування, а Рада приймала ці платежі (що учасниками цієї справи не заперечується та визнається). 
Строк дії договору про встановлення суперфіцію, про тлумачення п. 4.2. якого ТОВ «Кристмас.» заявлено позов у даній справі, закінчився 06.03.2024, тоді як із позовом ТОВ «Кристмас.» звернулося 27.06.2025. Розбіжність у розумінні визначення річної плати за землю у період з 01.01.2020 по 06.03.2024 усувається в ході розгляду позову про стягнення (в межах справи № 915/1386/24), де суд і має надати правомірну оцінку змісту п. 4.2. договору.
Отже за наявності між сторонами спору про стягнення, яка обраховується у відповідності до п. 4.2. договору суд апеляційної інстанції не вбачав підстав для розгляду в окремому порядку питання щодо тлумачення цього пункту договору, адже саме в межах вирішення судом спору щодо стягнення суд має здійснити правомірну оцінку змісту цієї умови договору, зокрема, наявності / відсутності підстав для зміни річної плати за землю внаслідок зміни з 01.01.2020 розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки.
Фактично, пред`явленням позову у цій справі (про тлумачення п. 4.2. договору), позивач лише прагне домогтися встановити преюдиційні обставини щодо відсутності у Ради права вимагати (за період з 01.01.2020 по 06.03.2024), а у ТОВ «Кристмас.» кореспондуючого обов`язку в цей період сплачувати збільшену плату за землю внаслідок зміни (збільшення) з 01.01.2020 розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки.
Суд звернув увагу на правову позицію, що викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, відповідно до якої якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.
Відсутність підстав для донарахування та стягнення плати за землю внаслідок зміни розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки ТОВ «Кристмас.» має доводити в межах справи № 915/1386/24 про стягнення з нього цих коштів, а не шляхом подання нового позову про тлумачення умови договору, тим більше після його виконання сторонами та закінчення строку його дії.
4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1. ТОВ «Кристмас.» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 у справі № 915/1038/25, а рішення суду рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2025 у справі №915/1038/25 залишити без змін. 
Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.
4.2. Скаржник зазначає, що постанова апеляційного господарського суду суперечить висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 915/692/19, від 09.07.2020 у справі № 922/404/19, від 28.08.2020 у справі № 922/2081/19 про те, що тлумачення потрібно розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. Тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює наявні умови угоди.
Скаржник зазначає, що між Радою та ТОВ «Кристмас.» існує спір щодо невиконаних умов п.4.2. договору суперфіцію (після припинення строку договору 06.03.2024) про що розглядається судова справа № 915/1386/24 за позовом про стягнення недоплачених сум плати по договору. Отже умови договору (п.4.2.) є не виконаними/наявний спір.
Отже, на думку скаржника, оскаржена постанова ухвалена внаслідок неправильного застосування норм матеріального права - відмінності припинення дії/строку договору від строку дії умов договору, які сторонами/стороною не виконано та які продовжують свою дію, - як невиконане зобов`язання (наявність спору). Наявність судового спору між Радою та ТОВ «Кристмас.» у справі № 915/1386/24 не свідчить про утворення преюдиційних обставин в наслідок розгляду справи №915/1038/25.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22, вказано, що суд може тлумачити правочин, розглядаючи справу за будь-якою позовною вимогою, що слідує із цього правочину, або за окремим позовом, предметом якого є вимога про тлумачення правочину
Саме з урахуванням зазначеного, ТОВ «Кристмас.», відповідно до статті 4 ГПК України, звернулося до суду за окремим позовом предметом якого є вимога про тлумачення правочину.
4.3. У відзиві на касаційну скаргу відповідач вказує на безпідставність доводів скаржника та просить залишити без змін оскаржену постанову. 
5. Позиція Верховного Суду 
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
5.2. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
5.3. Відповідно до частини першої статті 637 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. 
Згідно з частинами першою, другою статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.
Відповідно до частини третьої статті 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.
Якщо за правилами, встановленими частиною 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення (частина четверта статті 213 ЦК України).
Отже, у частинах третій, четвертій статті 213 ЦК України визначено загальні способи, що застосовуються при тлумаченні, які втілюються у трьох рівнях тлумачення.
Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.
Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також із намірами сторін, які вони виявляли при вчиненні правочину, а також із чого вони виходили при його виконанні.
Третім рівнем тлумачення (якщо перші два не дали результатів) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше у правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.
Отже, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.
Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює наявні умови угоди. Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який становить права та обов`язки сторін, тлумачення потрібно розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.
Вказану правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 915/692/19, від 09.07.2020 у справі № 922/404/19, від 28.08.2020 у справі № 922/2081/19, на які посилається скаржник.
Суд може тлумачити правочин, розглядаючи справу за будь-якою позовною вимогою, що слідує із цього правочину, або за окремим позовом, предметом якого є вимога про тлумачення правочину (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №911/952/22, якою обґрунтована підстава касаційного оскарження).
Як встановили суди та не заперечується сторонами, у листопаді 2024 року Рада звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовом до ТОВ «Кристмас.» про стягнення з останнього заборгованості за договором в загальному розмірі 9 112 974,27 грн за користування з 01.01.2020 по 06.03.2024 земельною ділянкою (справа № 915/1386/24).
Позивач стверджує, що між Радою та ТОВ «Кристмас.» існує спір щодо невиконаних умов п.4.2. договору суперфіцію (після припинення строку договору 06.03.2024) про що і розглядається судова справа № 915/1386/24.
Звернувши увагу на зазначені обставини, апеляційний господарський суд не вбачав підстав для розгляду в окремому порядку питання щодо тлумачення цього пункту договору, адже саме в межах вирішення судом спору щодо стягнення суд має здійснити правомірну оцінку змісту цієї умови договору, зокрема, наявності / відсутності підстав для зміни річної плати за землю внаслідок зміни з 01.01.2020 розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки. Як зазначив суд апеляційної інстанції, пред`явленням позову у цій справі (про тлумачення п. 4.2. договору), позивач лише прагне домогтися встановити преюдиційні обставини щодо відсутності у Ради права вимагати (за період з 01.01.2020 по 06.03.2024), а у ТОВ «Кристмас.» кореспондуючого обов`язку в цей період сплачувати збільшену плату за землю внаслідок зміни (збільшення) з 01.01.2020 розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки.
Верховний Суд погоджується із зазначеним висновком суду апеляційної інстанції, оскільки між сторонами першочергово виник спір щодо тлумачення пункту 4.2 договору саме в межах справи № 915/1386/24. Саме у межах зазначеної справи вирішується спір щодо стягнення заборгованості і буде оцінюватися зміст договору, особливості його виконання та застосування окремих пунктів, виникнення прав та обов`язків на підставі цього правочину. 
Відповідно до частин другої-четвертої статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, скаржник, вважаючи, що Рада помилково тлумачить приписи пункту 4.2 договору, у межах справи № 915/1386/24 має змогу доводити власну позицію на підставі відповідних доводів та доказів. Саме у цьому випадку, з огляду на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №911/952/22, суд може тлумачити правочин, розглядаючи справу за позовною вимогою, що слідує із цього правочину.
Колегія суддів зауважує, що у випадку існування між сторонами суперечностей щодо тлумачення пункту договору та за відсутності вже заявленого спору на підставі правочину в межах якого могло б здійснювати його тлумачення, відповідна сторона могла б звернутися окремим позовом, предметом якого є вимога про тлумачення такого правочину 
У цьому контексті колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду уже зазначала про те, що згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути як необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту, так і необхідність вчинення позивачем інших, ніж виконання судового рішення, дій. За загальним правилом один спір треба вирішувати у межах одного судового процесу в одній судовій юрисдикції. Інакше кажучи, не допускається вирішення одного спору у декількох судових справах, зокрема у різних судових юрисдикціях (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (п. 44), від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (п. 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (п. 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (п. 82), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (п. 50), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (п. 94), від 20.10.2021 у справі № 9901/554/19 (п. 19), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (п. 24), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (п. 5.6)).
Отже, оскільки на розгляду суду вже перебуває справа № 915/1386/24 в якій між сторонами виник спір щодо тлумачення пункту 4.2 договору, помилковим є звернення позивача із новим позовом у межах справи № 915/1038/25.
Зважаючи на викладене, оскільки доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права не знайшли підтвердження в межах підстави касаційного оскарження, колегія суддів не убачає підстав для скасування постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 у справі № 915/1038/25. 
6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та норми права, якими керувався суд
6.1. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
6.2. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
6.3. Ураховуючи викладене, зважаючи на зазначені положення законодавства, оскаржувану постанову необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
7. Розподіл судових витрат
7.1. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувану постанову, то відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору необхідно покласти на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристмас.» залишити без задоволення. 
Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 у справі № 915/1038/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ