Справа № 336/6184/25
Пр.2-о/336/38/2026 
20.07.26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 року         м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Коваль О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі в порядку окремого провадження, цивільну справу №336/6184/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: територіальна громада в особі Запорізької міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, подану в порядку окремого провадження, -
за відсутності сторін та їх представників, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник 03.07.2025 звернувся до суду із вказаною заявою, відповідно до якої просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 у період з 1994 року по день настання смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Так, за змістом заяви з 1994 року заявник та ОСОБА_2 постійно проживали однією сім?єю у квартирі АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 стався внутрішньомозковий крововилив у ліву півкулю мозку, що призвело до її смерті. Інших родичів у ОСОБА_2 не було. Так, оскільки заявник із вказаною особою проживав протягом більше 30 років, він вважає себе єдиним спадкоємцем після її смерті, відповідно, П?ятою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_2 на підставі заяви ОСОБА_1 . Враховуючи, що шлюб між вказаними особами не був зареєстровано, державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зазначене зумовило звернення до суду із вказаною заявою, оскільки встановлення даного юридичного факту має для заявника безпосередні юридичні наслідки.
Враховуючи наведене, відсутність іншого, законодавчо врегульованого порядку встановлення даного факту, із посиланням на приписи ст.293-294, 315 ЦПК України, ст.1216, 1218, 1220, 1264 ЦК України, заявник просить задовольнити заяву у визначений спосіб.
Ухвалою суду від 19.08.2025 постановлено прийняти заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, визначено дату, час і місце проведення судового засідання. 
Ухвалою суду від 19.11.2025, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, замінено заінтересовану особу - РДА ЗМР по Шевченківському району на територіальну громаду в особі ЗМР.
Ухвалою суду від 19.11.2025 постановлено в порядку витребування доказів зобов`язати державного нотаріуса П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори надати до суду копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , судове засідання відкладено.
На виконання ухвали суду від 19.11.2026 судом за вх. №463/26 від 07.01.2026 отримано копію спадкової справи №121/2025, заведену після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою суду від 16.04.2025 постановлено в порядку витребування доказів зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надати до суду у разі наявності копії актових записів: 1) про державну реєстрацію шлюбу, державну реєстрацію розірвання шлюбу, в якому/яких в графі "дружина" зазначено дані про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 2) про народження, в якому/яких дані про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначені у графі «мати». Судове засідання відкладено. Ухвала суду виконана в повному обсязі, запитувані відомості не підтверджені.
Заявник ОСОБА_1 та його представниця адвокат Ворона Г.Д. під час розгляду справи 18.06.2026 заяву підтримали в повному обсязі, а також підтвердили доводи та наведене у заяві обґрунтування. 
Запорізька міська рада 27.11.2025 надіслала письмові пояснення щодо заяви, за змістом яких заінтересована особа наголошує, що голова правління ОСББ не уповноважена на складання актів на підтвердження фактів проживання осіб на певною адресою. При цьому, заявником не надано достовірних та допустимих доказів на користь доводів заяви, задля доведення факту спільного проживання із ОСОБА_2 , ведення спільного побуту та наявності взаємних прав та обов?язків. Крім того, потребує доведення факт неперебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в іншому зареєстрованому шлюбі, виходячи з положень ст.25 СК України. Враховуючи наведене, заінтересована особа в особі представниці Лях Д.А. просить врахувати висловлену позицію у даній справі та відмовити у задоволенні заяви.
Представниця заінтересованої особи Лях Д.А. була присутня під час розгляду справи 02.02.2026, у вступному слові висловилась на користь підтвердження позиції заінтересованої особи щодо відмови у задоволенні позову. Також за участі представниці ЗМР Лях Д.А. судом здійснено допит чотирьох свідків з боку заявника.
Згідно з заявою адвокатки Ворони Г.Д. та заявника ОСОБА_1 вх.№ від 18.06.2026, сторона заявника просить розглядати справу в подальшому без їх участі, від допиту інших свідків відмовляються.
18.06.2026 до справи за допомогою системи «Електронний суд» представником заінтересованої особи Лях Д.А. скеровано заяву про те, що заінтересована особа, з огляду на зміст відзиву (письмових пояснень), заперечує проти задоволення заяви, адже на користь доводів заявника свідчать виключно покази свідків. Представниця просить продовжити розгляд справи за її відсутності.
Судом визнано за можливе дослідити наявні письмові докази за відсутності учасників справи, а саме 20.07.2026 досліджено письмові докази, долучені стороною заявника, а також витребувані судом, після чого закінчено з?ясування обставин справи та дослідження доказів, ухвалено перейти до стадії ухвалення рішення. 
Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було, відповідні клопотання не заявлено.
Підстав для відкладення судового засідання та/або його перенесення, оголошення перерви судом не встановлено, із врахуванням приписів ст.223, 240 ЦПК України. Неявка заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із тим, що розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Розглянувши заяву, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, здійснивши допит свідків, суд встановив фактичні обставини справи та дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України).
За нормою ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
За даними паспорта громадянина України НОМЕР_1 від 20.04.2005, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 12.07.1989. У графі «сімейний стан» записи відсутні (аркуш 10, наявний у спадковій справі). При цьому, за змістом Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII, третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних до паспорта, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. Доказів перебування ОСОБА_1 у шлюбі матеріали справи не містять.
Тотожні відомості щодо адреси реєстрації ОСОБА_1 надані Департаментом адміністративних послуг ЗМР на запит суду 06.08.2025. Крім ОСОБА_1 станом на 25.02.2026, як видно за даними витягів з реєстру територіальної громади, долученими стороною заявника, за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . 
Дана квартира згідно з відомостями свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 20.03.2007, виданого згідно з розпорядженням №1209р від 20.03.2007, як посвідчує Шевченківська РДА ЗМР, на праві спільної часткової власності в рівних долях належить ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , є приватизованою, загальна площа 52,75 кв.м., житлова - 29 кв.м. Право власності зареєстровано ОПЗМБТІ, як видно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14418343 від 28.04.2007 відповідно до вказаного вище свідоцтва. Доказів фактичного проживання власників, а також зареєстрованих осіб за вказаною адресою стороною заявника не подано.
Згідно з відомостями, вказаними у засвідченій копії свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у Комунарському районі м. Запоріжжя. Згідно з довідкою про причини смерті від ІНФОРМАЦІЯ_1, причина смерті ОСОБА_2 - внутрішньомозковий крововилив у ліву півкулю, субкортикальний.
На виконання ухвали суду від 16.04.2026 відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Дніпровського міжрегіонального управління МЮУ повідомив, що актові записи про шлюб, розірвання шлюбу, народження дітей ОСОБА_2 не виявлено.
За даними свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_4 від 11.09.2006, виданого згідно з розпорядженням №2023р від 11.09.2006, Шевченківська РДА ЗМР посвідчує, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 (актуальна назва вулиці - АДРЕСА_1), на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , є приватизованою, загальна площа 51,35 кв.м., житлова - 28,6 кв.м. ОП ЗМБТІ 18.09.2006 прийнято рішення про реєстрацію права власності на даний об?єкт нерухомості за вказаними особами, №запису 36275 в книзі 233, номер витягу 11862000 від 18.09.2006, р.№ об?єкта нерухомого майна 16075025.
Технічний паспорт, долучений до справи, виготовлений ФОП ОСОБА_11 на замовлення ОСОБА_1 26.03.2025, доказового значення у даній справі не має, адже не є належним доказом відносно предмета доказування.
Суд окремо наголошує, що акт про фактичне місце проживання, складений 17.06.2025 головою правління ОСББ «Кутузова 2» не відповідає вимогам допустимості. Повноваження голови правління на складання відповідних актів відповідно до статуту ОСББ не підтверджені. Крім того, суд наголошує, що рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради 27.03.2024 за №88 затверджено Порядок складання актів та видачі довідок щодо проживання / не проживання громадян на території м.Запоріжжя. Згідно з п.1.5 Порядку органом, що уповноважений складати акт про фактичне місце проживання / не проживання особи та довідку про фактичне місце проживання / не проживання особи є районні адміністрації Запорізької міської ради.
Судом встановлено, що 10.06.2025 державним нотаріусом П?ятої запорізької державної нотаріальної контори Сидорук К.В. винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 . За змістом постанови ОСОБА_1 звернувся із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка також фактично прийняла спадщину за законом після матері ОСОБА_10 , але не оформила своїх спадкових прав, а також про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. У заяві про прийняття спадщини ОСОБА_1 зазначив, що інше місце проживання не декларував. 
За даними, наявними в спадковій справі, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , проживала одна, інші особи на час її смерті не зареєстровані. Так, для спадкування в четверту чергу заявнику необхідно надати рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини. На виконання вимог ухвали суду П?ятою запорізькою державною нотаріальною конторою надано копію спадкової справи №121/2025, які досліджено судом. Так, заявник претендував на отримання спадщини після смерті ОСОБА_2 відповідно до ст.1264 ЦК України. Крім того, відповідно до інформаційної довідки №80274178 від 27.02.2025, заповіти від імені ОСОБА_2 не посвідчувались, спадкові договори не укладались. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 27.02.2025, ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебувала.
Судом також встановлено, що матір ОСОБА_2 . ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , померла ІНФОРМАЦІЯ_12 , що підтверджено засвідченою копією свідоцтва про смерть НОМЕР_5 від 03.03.2014. Родинний зв?язок ОСОБА_2 та ОСОБА_10 підтверджений витягом від 27.02.2025, наявним у спадковій справі. Батько ОСОБА_2 . ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_13 , що видно з іншого витягу, отриманого на запит нотаріуса 27.02.2025. При цьому, різниця у транслітерації у написанні прізвища ОСОБА_13 не змінює висновків суду, беручи до уваги всі наявні у справі письмові докази, досліджені судом у їх сукупності та взаємному зв?язку. Так, у справі наявний експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз від 11.04.2025 №056/645-а, здійснений на замовлення ОСОБА_1 , за даними якого записи прізвища ОСОБА_14 (свідоцтво про право власності) та ОСОБА_15 (свідоцтво про смерть), попри розбіжності в орфографічній фіксації у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Розбіжності у записах виникли внаслідок фіксації його фонетичних варіантів при міжмовному перетворенні, що є типовою девіацією в умовах двомовності.
Свідок ОСОБА_16 показав суду, що з ОСОБА_1 знайомий з 2022 року, вони разом працювали на АТ «Мотор-Січ». Після роботи свідок часто зустрічався із ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , був у них в гостях за адресою: АДРЕСА_1 , на 8 поверсі, неодноразово. Вони називали один одного «мій чоловік» та «моя дружина» відповідно. Наскільки свідкові відомо, ОСОБА_18 не працювала після звільнення з заводу «Комунар» власне до виходу на пенсію. ОСОБА_19 та ОСОБА_18 завжди вдвох святкували свята, дітей у них не було. Також свідку відомо про спільне придбання ОСОБА_17 та ОСОБА_18 техніки, побутових речей у квартиру, вони збирались змінювати комунікації в квартирі.
Свідок ОСОБА_20 показала суду, що заявник із ОСОБА_2 мешкали разом з 1994 року. Свідок є сусідкою заявника, мешкає у квартирі АДРЕСА_4 . Свідок разом із ОСОБА_18 займалась висаджуванням квітів біля будинку, адже вона була на пенсії. Свідок відмітила, що ОСОБА_19 та ОСОБА_18 дуже дружно жили, мали довірливі стосунки, хоча дітей не мали. ОСОБА_2 була за життя доброзичливою, чуйною, називала ОСОБА_17 «мій чоловік». Вони завжди були разом, - коли придбавали продукти, відвідували ринок, прямували у побутових справах, робили ремонт у квартирі.
Свідок ОСОБА_21 показала суду, що разом працює з заявником на АТ «Мотор-Січ» у 53 цеху. ОСОБА_1 працює на підприємстві з 2010 року, вони зі свідком товаришували. У ОСОБА_17 відповідно до показів свідка була дружина ОСОБА_18 . Їй відомо, що вони познайомились в молодості у трамваї. ОСОБА_19 проводжав її завжди, оскільки вона побоювалась сама користуватись даним видом транспорта. ОСОБА_19 ділився зі свідком особистими питаннями, адже вони добре спілкувались та разом працювали. Свідкові відомо, що ОСОБА_19 та ОСОБА_18 спільно купували речі, як особисті, - телефони, так і для побуту, наприклад, холодильник, телевізор. За місцем їх спільного проживання на АДРЕСА_5 , точної адреси свідок не пам?ятає, вона була одного разу в гостях у ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Крім того, ОСОБА_19 та ОСОБА_18 разом часто відвідували свідка за її місцем проживання, збирались на шашлики. Свідок пояснила, що навіть і не здогадувалась, що вони не перебували в офіційному шлюбі, дізналась вже після інсульту, який стався у ОСОБА_18 . Свідок також показала, що співробітники заводу збирали допомогу на похорон ОСОБА_18 . Підприємство не допомогло, адже вони із ОСОБА_17 не перебували у зареєстрованому шлюбі. Свідку відомо, що ОСОБА_19 та ОСОБА_18 разом жили дуже довго. ОСОБА_19 організував поховання ОСОБА_18 .
Свідок ОСОБА_5 показала, що є невісткою старшого брата заявника ОСОБА_22 , проживає по АДРЕСА_6 . За даною адресою ОСОБА_1 не мешкає орієнтовно з 1994 року, хоча частка квартири в порядку приватизації належить йому. За місцем попереднього проживання реєстрацію він дійсно має, а саме по АДРЕСА_6 , але протягом вказаного часу фактично мешкав з ОСОБА_18 в приналежній їй квартирі. ОСОБА_18 після звільнення з заводу « ОСОБА_23 » не працювала, ОСОБА_19 сплачував всі комунальні платежі, був працевлаштований. Шлюб ОСОБА_19 та ОСОБА_18 не реєстрували, але вони жили як чоловік та жінка, дітей не мали. ОСОБА_1 організовував похорон ОСОБА_18 , ховав її після кремації.
Свідок ОСОБА_24 показала суду, що чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_1 мешкає на 8 поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , а свідок - на 9 поверсі з 1979 року. ОСОБА_2 також проживала у власній квартирі з 1979 року. Вони зі свідком разом навчались, ходили до школи. ОСОБА_1 почав жити із ОСОБА_2 однією сім?єю з 1994 року, оскільки у свідка в цей рік народився син, вона це чітко пам?ятає, крім того, вони підтримували спілкування із ОСОБА_18 . ОСОБА_2 називала ОСОБА_1 чоловіком, вони проживали разом з вказаного часу. ОСОБА_2 до 2014 року працювала на «АвтоЗАЗі», потім була звільнена за скороченням штату, з того часу її утримував ОСОБА_1 . Тобто, протягом 7 років до досягнення пенсійного віку вона не працювала. Свідкові відомо, що заявник із ОСОБА_18 спільно робили ремонт у квартирі. ОСОБА_18 завжди опікувалась невеликим садком перед будинком, а ОСОБА_19 їй допомагав, тому їх часто бачили разом. Також вони доглядали за земельною ділянкою, всі сусіди сприймали їх як родину. Свідок показала, що ОСОБА_19 відвідував ОСОБА_18 у лікарні, коли вона хворіла, викликав швидку допомогу, коли її не стало, організував похорон. Свідок бачила квитанції на сплату житлово-комунальних послуг на приналежну ОСОБА_18 квартири, боргів ніколи не було, ОСОБА_19 все сплачував. Також, відвідуючи ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , як гість, свідок бачила особисті речі ОСОБА_1 в квартирі.
Свідок ОСОБА_25 показала суду, що мешкає у квартирі АДРЕСА_7 . ОСОБА_1 є її сусідом. Свідкові відомо, що заявник із ОСОБА_2 мешкав однією сім?єю на 8 поверсі вказаного будинку з 1997 року, оскільки з цього року вселилась до будинку свідок. ОСОБА_17 знають всі сусіди, адже будинок дружній, наразі багато хто з сусідів помер. ОСОБА_19 та ОСОБА_18 завжди протягом часу спільного проживання ходили, тримаючись за руку, були усміхнені. ОСОБА_18 опікувалась зеленою зоною поряд з будинком, ОСОБА_19 завжди їй допомагав. Коли свідок перебувала у декретній відпустці, це ще у 2001 році, вона ще більше спілкувалась з ОСОБА_18 , відповідно, бачила відносини, які існували між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В цей же час вона розпитала ОСОБА_18 щодо їх спільного проживання, коли вона працювала на зеленій зоні біля будинку. ОСОБА_18 пояснила, що цивільний шлюб це також шлюб, підтвердила, що спільних дітей вони не мають. На переконання свідка, вони завжди справляли враження сім?ї. ОСОБА_19 казав, що вони вже більше 30 років разом живуть. ОСОБА_1 сплачував за послуги з поховання, отримав свідоцтво про смерть ОСОБА_18 . Поховання ОСОБА_26 здійснив на місці поховання батьків ОСОБА_18 . Свідок у зв?язку із настанням смерті ОСОБА_18 висловлювала заявнику свої співчуття.
Свідок ОСОБА_27 показала суду, що заявник є її рідним дядьком. В дитинстві свідка її батьки та заявник мешкали по АДРЕСА_6 . У 1993 році ОСОБА_1 познайомився із ОСОБА_18 , вони почали жити разом, заявник знайомив із ОСОБА_18 родину. Оскільки свідок працевлаштована на посаді маляра у пасажирському вагонному депо ст.Запоріжжя-1, вона на прохання ОСОБА_17 допомагала робити ремонт у квартирі ОСОБА_2 . ОСОБА_1 досі зареєстрований по АДРЕСА_6 , проте з 1994 року в ній не мешкає, як почав стосунки з ОСОБА_18 . Адресу проживання ОСОБА_18 свідок не пам?ятає, проте ОСОБА_19 жив в її квартирі. Свідку відомо, що ОСОБА_18 була пенсіонеркою, заявник працював та забезпечував її, зокрема, сплачував за квартиру, ніс інші витрати.
Задовольняючи заяву частково, суд виходить з таких норм чинного цивільного та сімейного законодавства.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Ч.9,10 ст.7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно з приписами ч.1,2 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є встановлення правовідношення.
Відповідно до ч.2,4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Крім того, до особистих немайнових прав відноситься, зокрема, право на вільний вибір місця проживання (ст.270 ЦК України).
За змістом ч.2 ст.310 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до 1,6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.
З урахуванням приписів ч.2 ст.21 СК України, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків.
Тобто і для «фактичного подружжя» повинні бути характерними усі ознаки сім`ї, передбачені статтею 3 СК України, а саме: спільне проживання, спільний побут та наявність взаємних прав та обов`язків. Так, лише встановлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу без вирішення питання виникнення, зміни або припинення юридичних наслідків чинним законодавством не передбачено.
Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.
Слід також зауважити, що Сімейний кодекс України, який передбачив можливість визнання таких відносин, набрав чинності лише 1 січня 2004 року. Саме з цієї дати у законодавстві з`явилася стаття 74, що регулює правові наслідки проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без офіційної реєстрації шлюбу.
До цього часу діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України 1969 року, який не містив норм про визнання факту спільного проживання як сімейних відносин.
Положення Сімейного кодексу не мають зворотної дії в часі. Це випливає зі статті 58 Конституції України та статті 5 ЦК України.
Так, під час подання заяв про встановлення факту спільного проживання без шлюбу заявникам не слід визначати початок таких відносин раніше 1 січня 2004 року. До цієї дати відповідне правове регулювання в законодавстві було відсутнє, тому суди відмовляють у встановленні такого факту за попередній період.
Також, враховуючи мету звернення заявника до суду у даній справі, суд зазначає, що за змістом ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини.
Таким чином, виходячи з положень ст.1264 ЦК України, факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини має юридичне значення, оскільки є підставою для одержання заявником права на спадкування за законом у четвертій черзі спадкоємців.
При цьому, за нормою ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Слід зазначити, що відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 21 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику в справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємця за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст.1261 ЦК.
Суд наголошує, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд, враховуючи доводи сторони заявника, висловлені у заяві, підтримані під час розгляду справи, з приводу того, що факт спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 мав місце в період з 1994 року по час настання її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважає їх частково обґрунтованими з огляду на дату початку даного періоду з урахуванням дати набрання чинності СК України. 
Так, відповідно до статті 13 КпШС України права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.
Тому, період проживання однією сім?єю вказаних осіб без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 суд вважає доведеним за результатами розгляду справи, а покази свідків - достатніми для відповідних висновків суду. Суд наголошує, що покази свідків, допитаних під час розгляду справи, є логічними, взаємовідповідними, переконливими й послідовними, при цьому, як встановлено під час розгляду справи, у шлюбі ані заявник, ані ОСОБА_2 не перебували.
Підстав для залишення позову без розгляду судом не встановлено, оскільки про наявність спору про право учасниками справи не повідомлено, позиція заінтересованої особи не свідчить про необхідність розгляду даної справи в порядку позовного провадження за відсутності вимоги про визнання права власності, адже заявником порушено виключно питання про встановлення юридичного факту, що в разі задоволення заяви матиме для нього безпосередні наслідки, а саме для набуття прав спадкоємця у відповідності до положень ст.1264 ЦК України. 
Дійсно, сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду №490/4949/17 від 12.12.2019 року).
Разом з цим, у даній справі як наявність спільного бюджету, так і інших рис, притаманних подружжю, теплих стосунків, що мали характер родинних, наявності спільного місця проживання (за адресою реєстрації ОСОБА_2 ), взаємних прав та обов?язків, не викликають у суду розумних сумнівів із врахуванням показів всіх свідків, допитаних судом, зокрема, рідних ОСОБА_1 , сусідів вказаних осіб. Інших спадкоємців у ОСОБА_2 немає. Допитані особи засвідчили не лише факти спільного відпочинку зазначених осіб, а і наявність особистих речей ОСОБА_1 в квартирі ОСОБА_2 , і проведення спільного ремонту, зокрема, за допомогою одного зі свідків, яка здійснювала малярні роботи, придбання техніки, спільне облаштування прибудинкової території, поряд з цим, і участь ОСОБА_1 у забезпеченні витрат ОСОБА_2 , спільних потреб, участь в лікуванні.
Таким чином, дані покази в своїй сукупності, не дивлячись на відсутність інших доказів, достеменно вказують на те, що між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом тривалого часу, а саме з 01.01.2004 існували сталі відносини, притаманні саме подружжю, - щодо спільного їх проживання, ведення спільного господарства, придбання майна для спільного користування. Відповідно, дана заява підлягає частковому задоволенню в обсязі, встановленому судом.
За нормою ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно з положеннями ч.1,2,3,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оцінивши наявні докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку про те, що вимоги заявника підлягають задоволенню частково, враховуючи наведені висновки суду, у спосіб встановлення факту проживання заявника та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по день настання її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до положень ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати за загальним правилом не відшкодовуються.
Керуючись ст. 2, 4, 5, 12-13, 19, 49, 76-82, 89, 95, 223, 240, 247, 258-259, 263-265, 272-273, 293-294, 315, 319 ЦПК України, суд, -  

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: територіальна громада в особі Запорізької міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,- задовольнити частково.
Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_6 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 по ІНФОРМАЦІЯ_1.
У задоволенні заяви в іншій частині відмовити.
Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 .
Запорізька міська рада, код ЄДРПОУ 04053915, адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.206.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.
Рішення суду складено та підписано 20.07.2026.

Суддя         Л. А. Вайнраух