П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/1314/25

Категорія: 112010200 | Головуючий у суді І інстанції: Андрухів В. В. час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача | Семенюка Г.В.
суддів: | Федусика А.Г.
| Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати компенсації втрати частини пенсії з грудня 2011 року, у зв`язку з порушенням строків її виплати.
- зобов`язати здійснити нарахування та виплату в розмірі 19387,76 грн, компенсації втрати частини недоотриманої пенсії з грудня 2011 року, у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованої пенсії, за весь час затримки її виплати, а саме: з 01 грудня 2011 року по день фактичної виплати – 16 грудня 2024 року.

Обґрунтування позовних вимог полягає у такому.
Так, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року (справа №420/3839/20), яке набрало законної сили, Пенсійний фонд 05.11.2020 та 14.01.2021 здійснив нарахування недоотриманої пенсії за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2015 року в сумі 408,00 грн та в сумі 263 651,61 грн, а загалом – 264 059,61 грн.
Виплату нарахованої недоотриманої пенсії у вказаній сумі здійснило 18 жовтня 2024 року. 22 жовтня 2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою, в якій вказав, що при проведенні в розрахунку пенсії від 14.01.2021 на суму 263 651,61 грн, відповідач допустив арифметичну помилку на суму 5629,43 грн і запропонував нарахувати її. Пенсійний орган листом від 04.12.2024 № 32232-28497/Д-02/8-1500/24 підтвердив нарахування боргу недоотриманої суми пенсії за грудень 2011 року в сумі 5629,43 грн.
Далі, ГУ ПФУ в Одеській області недоотриману суму пенсії за грудень 2011 року в розмірі 5629,43 грн перерахувало на рахунок позивача 16 грудня 2024 року, що підтверджується копією виписки з Ощадбанку.
Отже, позивач стверджує, що виплату нарахованої недоотриманої пенсії за грудень 2011 року в розмірі 5629,43 грн пенсійний орган здійснив 16 грудня 2024 року, тобто з порушенням строків виплати недоотриманої суми пенсії за цей період.
Позивач вважає, що, згідно Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі – Закон №2050-ІІІ) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2021 р. №159 (далі – Порядок №159), має право на виплату компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати за весь час затримки.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року позов задоволено.
Суд визнав протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини пенсії з грудня 2011 року, у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Зобов`язав ГУ ПФУ в Одеській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини недоотриманої пенсії з грудня 2011 року, у розмірі 5629,43 грн, у зв`язку з порушенням строків її виплати, за весь час затримки з грудня 2011 року по день фактичної виплати – 16.12.2024, в розмірі 19387,76 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, представниця ГУ ПФУ в Одеській області подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Мотиви апеляційної скарги складаються з такого.
По-перше, представниця скаржника вважає, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, передбачений частиною 2 статті 122 КАС України. Так, на її думку, спір у цій справі стосується перерахунку пенсії починаючи з 01.12.2011, однак з позовом ОСОБА_1 звернувся лише у січні 2025 року.
По-друге, пенсійні виплати здійснюються пенсійним органом виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.
Виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду України. Встановлені обставини справи свідчать про те, що вже перераховані суми пенсії не було виплачено позивачу у зв`язку з відсутністю бюджетного асигнування.
На підставі наведеного, представниця скаржника зазначає, що невиплата в повному обсязі перерахованої пенсії не зумовлена недбалістю суб`єкта владних повноважень чи неналежним виконанням своїх обов`язків.
По-третє, представниця скаржника цитує положення статті 2 Закону №2050-ІІІ, яка регламентує, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі – компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
За таких умов, на думку представниці, позивач не має права на отримання компенсації втрати частини доходів, оскільки відсутня обов`язкова умова, зокрема, утворена доплата має характер разового платежу.
Таким чином, враховуючи, що поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, зазначена позивачем сума боргу ніяким чином не може бути використана в контексті статті 2 Закону № 2050-ІІІ.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справу судом апеляційної інстанції розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за Законом № 2262-ХІІ та перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Одеській області.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року у справі №420/3839/20 зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити, за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2015 року, перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимального розміру, з урахуванням: грошового забезпечення, визначеного рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року по справі № 420/1640/19, відповідно до вимог ч.3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у редакції, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, виходячи з окладу за військовим званням -135 гривень, посадового окладу - 1450 гривень, процентної надбавки за вислугу років - (35%) 554,75 гривень, надбавки за виконання особливо важливих завдань (50%) - 1069,88 гривень, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень (15%) - 217,50 гривень, премії за підсумками роботи (1679,3%) - 24350,0 гривень та з урахуванням: збільшення розміру пенсії, як інваліду війни II групи на 25 відсотків, визначеного постановою Кабінету Міністрів України №1381 від 28 грудня 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення»; підвищення, що передбачено ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України Про Державний бюджет України у відповідному місяці за цей період; цільової грошової допомоги на прожиття, встановленої Законом України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни» та здійснити виплату пенсії без обмеження її максимального розміру, за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2015 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання вказаного рішення суду, ГУ ПФУ в Одеській області 05.11.2020 та 14.01.2021 здійснило нарахування недоотриманої пенсії за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2015 року в сумі 408,00 грн та 263 651,61 грн відповідно, а загалом – 264 059,61 грн.
22 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою, в якій вказав, що в розрахунку від 14.01.2021 на суму 263 651,61 грн Пенсійним фондом допущена арифметична помилка на суму 5629,43 грн і запропонував нарахувати її (а.с.15-16).
ГУ ПФУ в Одеській області листом від 04.12.2024 № 32232-28497/Д-02/8-1500/24 підтвердило нарахування боргу недоотриманої суми пенсії за грудень 2011 року в сумі 5629,43 грн (а.с.17).
16 грудня 2024 року ГУ ПФУ в Одеській області перерахувало на рахунок ОСОБА_1 недоотриману суму пенсії за грудень 2011 року в розмірі 5629,43 грн, що підтверджується копією виписки з Ощадбанку (а.с.19).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, проаналізувавши вимоги Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, виходив із того, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати пенсії за весь час затримки виплати.
При цьому, суд першої інстанції погодився з наведеним позивачем розрахунком такої компенсації, враховуючи, що величина приросту індексу споживчих цін за період з січня 2012 року по листопад 2024 року включно становить 3,444. Тому, сума належної позивачу компенсації становить: 5629,43 грн х 3,444 = 19387,76 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання, пов`язані зі здійсненням виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульоване Законом №2050-ІІІ.
Стаття 1 Закону №2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
У розумінні Закону № 2050-ІІІ заробітна плата (грошове забезпечення), пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду.
При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Використане у статтях 3, 4 Закону №2050-ІІІ формулювання доводить, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, та означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації – невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв Порядок №159, відповідно до пункту 2 якого компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Отже, пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексі інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Верховний Суд у постанові від 13.01.2020 у справі №240/11882/19 дійшов висновку, що зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Тому, у випадку ненарахування та невиплати відповідачем сум грошового забезпечення, позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови покладення на відповідача відповідним нормативно - правовим актом або судовим рішенням обов`язку здійснити виплату належних сум.
Як встановлено матеріалами справи, на виконання рішення суду, ГУ ПФУ в Одеській області 05.11.2020 та 14.01.2021 здійснило нарахування недоотриманої пенсії за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2015 року в сумі 408,00 грн та 263 651,61 грн, а загалом – 264 059,61 грн.
16 грудня 2024 року ГУ ПФУ в Одеській області додатково перерахувало на рахунок ОСОБА_1 недоотриману суму пенсії за грудень 2011 року в розмірі 5629,43 грн.
Отже, є правильним висновок суду першої інстанції, що позивачу несвоєчасно виплачено суму пенсії за грудень 2011 року, фактична виплата якої відбулася 16 грудня 2024 року.
За таких умов, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 набув право на компенсацію втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за весь період затримки виплати з грудня 2011 року по 16 грудня 2024 року.
При цьому, слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи, у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06 березня 2024 року по справі №200/15033/21.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів зазначає наступне.
По-перше, представниця скаржника безпідставно зазначає про те, що спір у цій справі стосується перерахунку пенсії, оскільки позивач у межах даної справи звернувся за компенсацією втрати частини недоотриманої пенсії з грудня 2011 року, у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованої пенсії, за весь час затримки її виплати, а саме: з 01 грудня 2011 року по день фактичної виплати – 16 грудня 2024 року.
По-друге, відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Розглядаючи питання застосування строку звернення до суду щодо правовідносин у даній справі суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20 відступив від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2021, 17.11.2021, 27.07.2022, 11.05.2023 (справи №№ 240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20,460/786/20, відповідно) про застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати відповідно до Закону № 2050-ІІІ та сформулював такі висновки:
«а) у спорах цієї категорії справ суди повинні застосовувати шестимісячний строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;
б) нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати;
в) з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплати пенсії за попередні періоди особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг шестимісячного строку звернення з позовом до суду. Звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення цього строку є підставою, передбаченою пунктом 8 частини першої статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду;
г) отримання листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку. Відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду».
Таким чином, з урахуванням того, що виплата позивачу пенсії в сумі 5629,43 грн відбулась 16 грудня 2024 року, то позивач, звернувшись до суду з даним позовом 15 січня 2025 року, не пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

Також суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про відсутність бюджетних асигнувань на виплату позивачу пенсії, як підставу для відмови у компенсації втрати частини доходів.
Колегія суддів вважає, що відсутність бюджетних асигнувань на виплату пенсії не може звільняти суб`єкта владних повноважень від обов`язку компенсувати втрати частини доходу, у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії.

В апеляції також зазначено про те, що утворена доплата в сумі 5629,43 грн має характер разового платежу, а тому, в контексті статті 2 Закону №2050-ІІІ, позивач не має права на отримання компенсації втрати частини доходів.
Колегія суддів вважає помилковим дане твердження апелянта, оскільки пенсія є щомісячним платежем, яка призначається пенсіонеру з досягненням певного віку та безстроково.
Слід зазначити, що недоплачена сума пенсії 5629,43 грн входить в суму пенсії, яка була недоотримана позивачем з грудня 2011 року.

Отже, колегія суддів надала відповідь на ключові доводи апеляційної скарги, а тому вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат за результатом розгляду апеляційної скарги, відповідно до статті 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач | | Г.В. Семенюк
Судді | | О.І. Шляхтицький   А.Г. Федусик