П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/15349/24	

 	Головуючий в 1 інстанції Лісовська Н.В. Дата і місце ухвалення: 16.02.2026р., м. Миколаїв	

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого Лук`янчук О.В.
суддів Бітова А.І.,
Ступакової І.Г.
за участю секретаря – Потомського А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на військовій службі; стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 
- визнати протиправними та скасувати наказ від 28.11.2023р. № 332-РС в частині переведення на посаду водія та наказ від 10.01.2024р. № 10-РС в частині звільнення його з військової служби у відставку; 
- поновити на військовій службі на посаді начальника майстерні або на рівнозначній посаді; 
- стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи.
Щодо наказу №332-РС від 28.11.2023 року про переведення на іншу посаду, позивач посилався на те, що він містить посилання про призначення на нижчу посаду на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад, з якого неможливо встановити на підставі якого саме рішення і якої посадової особи ОСОБА_1 призначено на нижчу посаду, що суперечить імперативним вимогам абз.12 п. 16 розділу ХІ Інструкції №280.
Також апелянт посилався на те, що згідно з п.4.11 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом МОУ від 10.04.2009 року №170 (надалі – Інструкція №170), підставами для видання наказів по особовому складу про призначення і переміщення військовослужбовців на нижчі посади є витяг із Плану переміщення на посади або в разі здійснення позапланового переміщення – подання. Однак, як вказує позивач, зі змісту спірного наказу, план переміщення на посади, не вказаний в якості підстави для його прийняття щодо позивача.
На думку апелянта, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №332-РС не відповідає критеріям обґрунтованості, добросовісності, розсудливості, пропорційності та правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, а тому даний наказ є протиправним та незаконним.
Щодо наказу №10-РС від 10.01.2024 року по звільнення з військової служби, апелянт посилався на те, що відповідно до пункту 235 Положення №1153 військовослужбовці протягом 12 місяців до досягнення граничного віку перебування їх на військовій службі направляються для визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я на обстеження до військово-лікарської комісії, висновки якої враховуються під час визначення підстав звільнення з військової служби.
Крім того, як вказав апелянт, пунктом 12.6 Інструкції №170 закріплено, що посадова особа, у підпорядкуванні якої є військовослужбовці, які виявили бажання звільнитись чи підлягають звільненню з військової служби, не пізніше ніж за чотири місяці до досягнення ними граничного віку перебування на військовій службі чи закінчення строку контракту, зобов`язана здійснити заходи щодо: розрахунку вислуги років військової служби військовослужбовців; обстеження військово-лікарською комісією військовослужбовців.
Однак, як зазначив апелянт, всупереч вищевказаних положень, ані командиром військової частини НОМЕР_1 , ані іншими уповноваженими особами не було у встановлені законом строки (не пізніше ніж за чотири місяці) здійснено розрахунок вислуги років військової служби ОСОБА_1 . Даний розрахунок було відображено лише 10.01.2024 року під час підготовки наказу командира військової частини № НОМЕР_1 (по стройовій частині) №10-РС про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та ознайомлено ОСОБА_1 з ним в день його прийняття, чим фактично позбавили останнього можливості надати будь-які заперечення щодо правильності даного розрахунку.
Також апелянт зазначив, що у порушення законодавчих вимог, з ОСОБА_1 не проводились жодні бесіди, не складались аркуші бесіди, не роз`яснялись які пільги та переваги ОСОБА_1 має з працевлаштування та матеріально-побутового забезпечення. Більш того, під час складання наказу №10-РС від 10.01.2024 року не враховувалась думка ОСОБА_1 щодо його звільнення, фактично ОСОБА_1 дізнався про своє звільнення лише 10.01.2024 року (в день прийняття оскаржуваного наказу).
Апелянт посилався на те, що командиром військової частини було звільнено ОСОБА_1 з військової служби у відставку на підставі підпункту «а» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Однак, майстер-сержант ОСОБА_1 не є військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або резервістом, позивач є військовослужбовцем, який починаючи, зокрема, з 2020 року проходить військову службу за контрактом.
З огляду на зазначене апелянт вважає, що при його звільненні не було дотримано вимог діючого законодавства, що мало наслідком порушення його прав, а відтак наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.01.2024 року №10-РС є протиправним та підлягає скасуванню. 
На підставі наведеного апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:
Судом апеляційної інстанції встановлено ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактами, зокрема у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 з 22.07.2016 року згідно укладеного 22.07.2016 року контракту та наказу командира в/ч від 22.07.2016 року № 155. 
В подальшому позивачем укладались контракти з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_3 22.06.2017 року, 23.10.2017 року, 22.06.2018 року, 27.12.2018 року, 21.06.2019 року, 
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 № 14 від 22.01.2020 року старший прапорщик ОСОБА_1 , головний сержант взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 02.01.2020 року № 1-РС з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 22.01.2020 року був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
10.02.2020 року ОСОБА_1 уклав з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах сержантського складу строком на 6 місяців.
Наказом командира НОМЕР_4 окремої десантно-штурмової бригади від 10.02.2020 року № 29-РС старшого прапорщика ОСОБА_1 , який уклав контракт про проходження військової служби, прийнято на військову службу і призначено командиром відділення технічного обслуговування ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 24 від 10.02.2020 року старшого прапорщика ОСОБА_1 з 10.02.2020 року зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення.
В подальшому 30.06.2020 року ОСОБА_1 був укладений контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах сержантського складу строком на 6 місяців.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 246 від 28.10.2020 року, старшого прапорщика ОСОБА_1 зараховано на посаду головного сержанта взводу технічного забезпечення 3 десантно-штурмового батальйону.
26.01.2021 року ОСОБА_1 укладено контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах сержантського складу строком на 1 рік. Контракт набрав чинності з 10.02.2021 року.
10.01.2022 року ОСОБА_1 подано рапорт, в якому він просив клопотати перед командуванням частини про продовження терміну дії контракту з 10.02.2022 року строком на 1 рік.
Наказом командира НОМЕР_4 окремої десантно-штурмової бригади від 28.01.2022 року № 16-РС майстра-сержанта ОСОБА_1 , командира відділення технічного обслуговування ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти наказано залишити на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі та укласти новий контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на один рік з 28.01.2022 року.
28.01.2022 року ОСОБА_1 був укладений контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах сержантського складу строком на 1 рік.
Наказом командира НОМЕР_4 окремої десантно-штурмової бригади від 20.06.2022 року № 124-РС майстра-сержанта ОСОБА_1 , командира відділення технічного обслуговування ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти призначено на рівнозначну посаду командиром відділення технічного обслуговування автомобільної техніки ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти батальйону логістики.
Наказом командира НОМЕР_4 окремої десантно-штурмової бригади від 01.05.2023 року № 121-РС майстра-сержанта ОСОБА_1 , командира відділення технічного обслуговування автомобільної техніки ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти батальйону логістики призначено начальником рухової ремонтної майстерні ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти батальйону логістики.
Наказом командира НОМЕР_4 окремої десантно-штурмової бригади від 28.11.2023 року № 332-РС майстра-сержанта ОСОБА_1 , начальника майстерні рухової ремонтної майстерні ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти батальйону логістики відповідно до п. 82 та 232 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1053/2008, призначено на нижчу посаду водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення десантно-штурмового батальйону.
У період з 10.01.2024 р. по 21.01.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні.
Наказом командира НОМЕР_4 окремої десантно-штурмової бригади від 10.01.2024 року № 10-РС, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок», майстер-сержанта ОСОБА_1 , водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення десантно-штурмового батальйону звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «а» (за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі).
В матеріалах особової справи майстер-сержанта ОСОБА_1 наявний витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.01.2024 року № 12, згідно з яким майстер-сержанта ОСОБА_1 , водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «а» (за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі). Згідно з цим наказом позивача виключено зі списків особового складу частини з 10.01.2024 року.
Підставою прийняття вказаного наказу серед іншого вказано рапорт майстер-сержанта ОСОБА_2 (вхід. № 642/872 від 08.01.2024 року).
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 надав до суду витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.01.2024 року № 10, згідно з яким майстер-сержанта ОСОБА_1 , водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «а» (за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі). Згідно з цим наказом позивача виключено зі списків особового складу частини з 10.01.2024 року.
Вважаючи протиправними накази від 28.11.2023р. № 332-РС в частині переведення на посаду водія та від 10.01.2024р. № 10-РС в частині звільнення його з військової служби у відставку, ОСОБА_1 оскаржив їх до суду першої інстанції.
В ході розгляду справи судом також встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.03.2025 року № 70 були внесені зміни до наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), зокрема, скасовано як нереалізований пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 12 від 10.01.2024 року стосовно виключення зі списків частини майстер-сержанта ОСОБА_1 , водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення 1 десантно-штурмового батальйону.
Підпункт 13.4.1 пункту 13 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 12 від 10.01.2024 року доповнено підпунктом « 13.4.1.8 до військового шпиталю військова частина НОМЕР_5 АДРЕСА_1 : майстер-сержанта ОСОБА_1 , водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення 1 десантно-штурмового батальйону, виключити з котлового забезпечення (триразове харчування за каталогом) з 10 січня 2024 року. Підстава: первинна медична картка від 09.01.2024 року».
Крім того підпункт 8.5.2.2 пункту 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.01.2024 року № 26 доповнено абзацем: «майстер-сержанта ОСОБА_1 , водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення 1 десантно-штурмового батальйону зарахувати на котлове забезпечення (триразове харчування за каталогом) з 22 січня 2024 року. Підстава: виписний епікриз № 470 від 21.01.2024 року».
Згідно пункту 22.4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.03.2025 року № 70, наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 26 від 22.01.2024 року доповнено пунктом:
«Майстер-сержанта ОСОБА_1 , водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від “04” квітня 2006 року №3597-IV, звільнити з військової служби у відставку за підпунктом “а” за віком — у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Вважати таким, що справи та посаду здав, з "22" січня 2024 року виключити зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, а зі сніданку "10" січня 2024 року виключити з котлового забезпечення при військовій частині НОМЕР_6 та направити для зарахування на облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вислуга років в Збройних Силах України становить: календарна 23 роки 3 місяці 22 дні, загальна з урахуванням пільгової 28 років 10 місяців 20 днів. 
Припинити доступ до відомостей, які містять державну таємницю. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018, рішення Міністра оборони України від 26.03.2018 року №248/1479 зі змінами та вимоги Міністра Оборони України № 2683 від 01.02.2023 виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 624% посадового окладу за повний місяць за період з 01.01.2024 по 22.01.2024.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового i начальницького складу та деяких інших осіб, додатку 2 до пункту 7 Телеграми Департаменту фінансів №248/1479 від 23.03.2018 та вимоги Міністра Оборони України № 248/1210 від 04.03.2022, виплатити надбавку за особливість проходження служби у розмірі 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за період з 01.01.2024 по 22.01.2024. 
На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" зі змінами від 07.03.2022 №217, вимог Міністра оборони України №218/1196 від 02.03.2022 та №248/1217 від 07.03.2022, наказу Міністерства оборони України №44 від 25.01.2023, бойового наказу командира військової частини НОМЕР_6 №3/5т від 13.12.2023, Порядку документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, а також підтвердження перебування військовослужбовців в районі проведення зазначених заходів виплатити додаткову винагороду на період дії воєнного стану з 01.01.2024 по 10.01.2024 із розрахунку 30 000,00 грн в місяць пропорційно дням безпосередньої участі в таких заходах. 
На підставі пункту розділу ХХХII наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року виплатити одноразову грошову допомогу розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за три повні календарні роки служби.
Відповідно до абзацу другого пункту 3 глави XXXI наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року виплатити компенсацію за 40 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2021 рік, за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік та за 35 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік. 
Виплатити компенсацію за 56 діб невикористаної додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2021, 2022, 2023 та 2024 роки. має. 
У 2023 році норму стрибків з парашутом не виконав, права на пільгу не має.
Грошова допомога на оздоровлення за 2023 рік виплачена у сумі 29690,90 грн, за 2024 рік не виплачувалась.
Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023, 2024 роки не виплачувалась. 
Постійним або службовим житлом не забезпечувався».
На звернення позивача щодо переведення на іншу посаду без його згоди, ІНФОРМАЦІЯ_3 листом за №117/ВихЗВГ/1131 від 10.02.2024 року повідомило, що у відповідності до абзацу 2 пункту 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, (із змінами), для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків визначених пунктом 112 Положення.
На звернення позивача щодо незаконного звільнення з військової служби за віком Командування десантно-штурмових військ Збройних Сил України листом №117/ВихЗВГ/1401 від 21.02.204 року повідомило, що відповідно до пункту 7 ч. 1 ст. 22 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, граничний вік перебування на військовій службі для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб: рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшинського офіцерського складу - до 60 років; вищого офіцерського складу - до 65 років.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне:
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Положеннями статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає, зокрема: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.
Приписами статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Частиною 4 статті 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що порядок комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань військовослужбовцями встановлюється цим Законом та прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.
Приписами статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація – комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період – період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; 
воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти.
Військові посади, передбачені штатами воєнного часу, при переведенні Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу підлягають заміщенню резервістами або іншими військовозобов`язаними в порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, а в Службі безпеки України та Службі зовнішньої розвідки України - в порядку, визначеному їх керівниками.
Співвідношення чисельності офіцерського, сержантського та старшинського складу за військовими званнями та граничні строки перебування осіб офіцерського, сержантського та старшинського складу на посадах у Збройних Силах України та інших військових формуваннях встановлюються відповідно Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями.
Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі -Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
Пунктами 5 та 6 Положення № 1153/2008 передбачено, що громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці).
Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
За змістом пункту 12 Положення № 1153/2008, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно з підпунктом 1 пункту 81 Положення № 1153/2008 призначення на посади здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) – Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі – номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.
Пунктом 81-1 Положення № 1153/2008 передбачено, що призначення військовослужбовців військової служби за контрактом на посади здійснюється шляхом просування та переміщення по службі з урахуванням перспектив службової кар`єри кожного військовослужбовця.
Пункт 82 Положення № 1153/2008 визначає підстави призначення військовослужбовців на вищі, рівнозначні та нижчі посади.
Так, призначення військовослужбовців на нижчі посади здійснюється:
у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;
за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування;
за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання;
у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;
у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України;
у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;
вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад;
за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання офіцерського, сержантського і старшинського складу) на нижчу на один ступінь посаду – на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад.
Підпунктом 6 пункту 82 Положення №1153/2008 передбачено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється також у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану.
Водночас абзацом 2 пункту 257 Положення № 1153/2008 передбачено, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Пунктом 112 цього Положення передбачено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:
неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Таким чином аналіз наведених правових норм свідчить, що Положенням № 1153/2008 чітко врегульовано порядок призначення військовослужбовців на вищі, рівнозначні та нижчі посади.
При цьому, військовослужбовець може бути призначений для доукомплектування Збройних Сил України на нижчі посади без його згоди, крім випадків, визначених пунктом 112 Положення № 1153/2008.
Водночас в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення.
Наказом від 28.11.2023 року № 332-РС майстра-сержанта ОСОБА_1 , начальника майстерні рухової ремонтної майстерні ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти батальйону логістики відповідно до п. 82 та 232 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1053/2008, призначено на нижчу посаду водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення десантно-штурмового батальйону.
Вважаючи протиправним наказ від 28.11.2023р. № 332-РС в частині переведення на нижчу посаду, позивач посилався на те, що вказаний наказ містить лише посилання про призначення на нижчу посаду на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад, з якого неможливо встановити на підставі якого саме рішення і якої посадової особи ОСОБА_1 призначено на нижчу посаду, що, на думку позивача суперечить вимогам абз.12 п. 16 розділу ХІ Інструкції №280, яким передбачено, що у примітках до пунктів наказів по особовому складу вказуються, зокрема, причини призначення (переміщення) відповідно до вимог, передбачених Положенням.
З огляду на це позивач вважав, що оскаржуваний ним наказ не відповідає критеріям обґрунтованості, добросовісності, розсудливості, пропорційності та правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, а є протиправним та незаконним.
Колегія суддів звертає увагу на те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указами Президента України дія воєнного стану продовжена.
Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року та дотепер в Україні триває воєнний стан, період дії якого у розумінні Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України» є особливим періодом.
Таким чином, період дії воєнного стану або дії рішення про мобілізацію (крім цільової) є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають заміщення воєнних посад.
Наказом Міністерства оборони України №280 від 15 вересня 2022 року затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України (далі - Інструкція № 280), розділом Х якої визначено порядок видання наказів по особовому складу.
Так, згідно пункту 1 Розділу Х Інструкції № 280 накази по особовому складу є основними документами, які встановлюють, змінюють або припиняють правові відносини військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням надано право присвоєння, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення (поновлення) контракту та військової служби тощо на підставі відповідних документів, установлених Міноборони.
Пункт 2 Розділу Х Інструкції № 280 передбачає, що наказами по особовому складу оформлюються такі зміни в службовому становищі військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу, зокрема, призначення на посади (у тому числі у разі зміни назви посади, військово-облікової спеціальності (крім зміни грошового забезпечення військовослужбовців, зокрема зміни розміру посадових окладів (тарифних розрядів) та зміни рівня військової освіти за посадою), штатно-посадової категорії) та звільнення з займаних посад, переміщення по службі, зарахування в розпорядження, продовження строків перебування на посадах.
З наведеного висновується, що наказом по особовому складу оформлюються зміни в службовому становищі військовослужбовця у разі призначення на посади.
Розділом ХІ Інструкції № 280 визначено правила складання наказів по особовому складу.
Пунктом 1 Розділу ХІ Інструкції № 280 визначено, що накази по особовому складу складаються державною мовою і підписуються посадовою особою, якій надано право призначати, переміщувати на посади, звільняти з посади, звільняти з військової служби, укладати і продовжувати строки контракту, виконувати інші дії, пов`язані з визначенням службового становища військовослужбовців. У разі відсутності зазначеної посадової особи право підпису надається особі, яка тимчасово її заміщує згідно з письмовим наказом.
Згідно з пунктом 11 Розділу ХІ Інструкції № 280, пункти наказів по особовому складу складаються в наказовій формі. У них послідовно без будь-яких скорочень вказуються такі відомості: військові звання, прізвища, власні імена, по батькові військовослужбовців, посади, які вони займають на час видання наказів, дійсні найменування військових частин, відповідно до штату (штатного розпису), командувань, видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил, до яких вони входять, а на військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні,- у розпорядженні якої посадової особи вони перебувають, і остання посада, з якої їх зараховано у розпорядження. У наказах по особовому складу про призначення (переміщення), крім того, вказуються посади, на які військовослужбовці призначаються, номери військово-облікових спеціальностей за посадами, передбаченими штатами. Посади військовослужбовців, які вони займають на час видання наказу, не змінюються.
Згідно з пунктом 16 Розділу ХІ Інструкції № 280 примітки до пунктів наказів по особовому складу розташовуються під відповідними пунктами. У них, залежно від змісту пункту наказу по особовому складу, вказуються, зокрема, у наказах про призначення (переміщення) - рік народження, освіта, з якого часу військовослужбовець проходить військову службу (якщо були перерви, вказуються всі періоди проходження військової служби, у тому числі й проходження військової служби в інших військових формуваннях).
У примітках наказів по особовому складу про призначення (переміщення) військовослужбовців вказуються причини призначення (переміщення) відповідно до вимог, передбачених Положенням, передбачене штатом військове звання за посадою, з якої переміщується, і військове звання за посадою, на яку переміщується.
Пунктом 17 Розділу ХІ Інструкції № 280 визначено, що вступна частина наказу по особовому складу формулюється коротко, вона повинна відображати зміст наказу і містити в окремих випадках посилання на відповідні пункти Положення, статті Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на підставі яких видається наказ. Зразок вступної частини наказу по особовому складу наведено в додатку 51 до цієї Інструкції.
Згідно з пунктом 21 Розділу ХІ Інструкції № 280 зразки пунктів наказів по особовому складу наведено у додатку 53 до цієї Інструкції.
Відповідно до пункту 4.11 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10 квітня 2009 року № 170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 170), підставами для видання наказів по особовому складу про призначення і переміщення військовослужбовців є: на нижчі посади - витяг із Плану переміщення на посади або в разі здійснення позапланового переміщення – подання.
Подання підписується командиром військової частини й надсилається до служб персоналу вищого органу військового управління за підпорядкованістю.
Крім вказаних документів, залежно від підстав призначення і переміщення, для видання наказів по особовому складу подаються документи, визначені у додатку 20.
Пунктом 4.10 Інструкції № 170 передбачено, що план переміщення на посади складається для комплектування вакантних посад, а також посад, які планується вивільнити внаслідок звільнення і вибуття військовослужбовців із виключенням зі списків військової частини протягом календарного року.
Як вже зазначалось вище, абзацом 2 пункту 257 Положення № 1153/2008 передбачено, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Щодо доводів позивача про незазначення в оскаржуваному наказі про призначення його на нижчу посаду причин такого призначення (переміщення), колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 1640/3394/18 зазначив, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, Суд зауважив, що деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
У цій постанові Верховний Суд визначив, що суттєве (фундаментальне) порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Тож, у підсумку, Верховний Суд у справі № 1640/3394/18, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, запровадив критерій виміру суттєвості порушень правової процедури ухвалення рішення та дійшов висновку, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення. На думку Суду, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Такі висновки також викладено Верховним Судом у постановах від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18, від 16 листопада 2023 року у справі № 300/3110/20, від 21 грудня 2023 року у справі № 440/2017/20, від 07 лютого 2025 року у справі № 520/1298/23.
Застосовуючи ці підходи до обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що незазначення у спірному наказі відомостей про причини (підстави) призначення позивача на нижчу посаду, зокрема відсутність посилань на те, що таке переміщення здійснено на підставі Плану переміщення на посади чи на підставі подання, не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваного наказу, оскільки не спростовує висновки, які викладено у ньому.
До того ж, варто зауважити, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Враховуючи, що відповідно до пункту 257 Положення № 1153/2008, для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, тому призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
При цьому, позивач не обґрунтовує жодної обставини, передбаченої пунктом 112 Положення № 1153/2008, що виключала б можливість переведення позивача на нижчу посаду без надання згоди та яка існувала на час видання оскаржуваного наказу.
За такого правового врегулювання та обставин справи переміщення позивача узгоджується з положеннями пункту 257 та пункту 82 Положення № 1153/2008, з яких висновується, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період призначення військовослужбовців на посади здійснюється у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану.
За таких обставин позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Що стосується вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 10.01.2024р. № 10-РС в частині звільнення його з військової служби у відставку, колегія суддів зазначає наступне:
За положеннями ч. 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені ст. 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно якої військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Статтею 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено граничний вік перебування на військовій службі.
Так, граничний вік перебування на військовій службі встановлюється:
1) для військовослужбовців рядового, молодшого сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до 45 років;
2) для військовослужбовців старшого сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до 50 років;
3) для військовослужбовців вищого сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до 55 років;
4) для військовослужбовців молодшого офіцерського складу - до 45 років;
5) для військовослужбовців старшого офіцерського складу: майорів (капітанів 3 рангу), підполковників (капітанів 2 рангу) - до 50 років; полковників (капітанів 1 рангу) - до 55 років;
6) для військовослужбовців вищого офіцерського складу - до 60 років;
7) для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб:
рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу - до 60 років;
вищого офіцерського складу - до 65 років.
Військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби, на їх прохання можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, встановлений частиною першою цієї статті, на строк до 5 років у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
За положеннями ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», під час дії особливого періоду: для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України;
Підстави звільнення з військовою служби визначені у ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Так, згідно п.п. «а» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Пунктом 225 Положення № 1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Згідно п. 235 Положення, військовослужбовці протягом 12 місяців до досягнення граничного віку перебування їх на військовій службі направляються для визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я на обстеження до військово-лікарської комісії, висновки якої враховуються під час визначення підстав звільнення з військової служби. Військовослужбовці, про залишення яких на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі рішення не прийнято, підлягають звільненню з військової служби на підставі документів, визначених Міністерством оборони України.
Військовослужбовці за їх бажанням можуть не направлятися на обстеження військово-лікарською комісією в разі звільнення, зокрема, за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
З військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення (п. 236 Положення).
За обставин даної справи позивач був звільнений з військової служби у відставку за підпунктом «а» (за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок», наказом командира НОМЕР_4 окремої десантно-штурмової бригади від 10.01.2024 року № 10-РС.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.01.2024 року № 12, майстер-сержанта ОСОБА_1 , водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «а» (за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі). Згідно з цим наказом позивача виключено зі списків особового складу частини з 10.01.2024 року.
При цьому судом встановлено, що позивач досяг граничного віку перебування на службі та наказом командира НОМЕР_4 окремої десантно-штурмової бригади від 28.01.2022 року № 16-РС був залишений на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі з укладенням новому контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України на один рік з 28.01.2022 року.
З матеріалів особової справи встановлено, що в подальшому накази про продовження залишений на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі відносно позивача не приймались.
В свою чергу згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2022 року № 285 позивач з 12.10.2022 року прибув та приступив до виконання службових обов`язків до складу угрупування сил та засобів, які беруть безпосередню участь у бойових діях та забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, які виконував до 05.12.2023 року до вибуття зі складу угрупування сил та засобів у зв`язку із отриманням поранення до військової частини НОМЕР_7 АДРЕСА_2 для проходження військово-лікарської комісії згідно наказу № 347 від 05.12.2023 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2023 року № 352 позивач прибув з військової частини НОМЕР_7 АДРЕСА_2 та приступив до виконання службових обов`язків з 11.12.2023 року.
При цьому в матеріалах справи наявний рапорт від 29.12.2023 року, поданий позивачем командиру взводу матеріального забезпечення 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , в якому позивачем викладено прохання про звільнення його з військової служби у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на військовій службі. 
Також у вказаному рапорті позивач зазначив про те, що проходити військово-лікарську комісію не бажає. Вказане за нормами п. 235 Положення звільняє уповноважену особу від обов`язку направляти військовослужбовця на обстеження військово-лікарською комісією в разі звільнення, зокрема, за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
З урахуванням встановлених обставин відсутні підстави для визнання незаконним звільнення позивача з військової служби за віком у зв`язку з досягненням ним граничного віку перебування на військовій службі.
В якості однієї з підстав протиправності оскаржуваного наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.01.2024 року, позивач вказував на те, що у зазначеному наказі в якості підстави його звільнення вказано п.п. «а» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок», яка передбачає звільнення під час дії воєнного стану за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. Позивач посилався на те, що він не є військовослужбовцем, який проходить службу за призовом під час мобілізації на особливий період або резервістом, а проходив військову службу за контрактом.
Судом встановлено, що дійсно в наданому разом із позовом витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.01.2024 року № 10 позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини на підставі п.п. «а» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок».
В той же час в матеріалах особової справи наявний наказ військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.01.2024 року № 12, згідно якого позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини на підставі п.п. «а» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок».
З приводу вказаних розбіжностей колегія суддів зазначає наступне:
Відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції № 280, облік особового складу організовується і ведеться на підставі штатів (штатних розписів), наказів відповідних командувачів, командирів та керівників (далі - командир (керівник)) органів військового управління та органу управління Держспецтрансслужби, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, у тому числі наказів по особовому складу, наказів по стройовій частині та інших документів, передбачених цією Інструкцією. 
Згідно п. 1 та п. 2 Розділу X Інструкції № 280, накази по особовому складу є основними документами, які встановлюють, змінюють або припиняють правові відносини військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням надано право присвоєння, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення (поновлення) контракту та військової служби тощо на підставі відповідних документів, установлених Міноборони.
Наказами по особовому складу оформлюються такі зміни в службовому становищі військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу, зокрема: звільнення, призупинення, поновлення та продовження військовослужбовцю військової служби.
Пунктом 13 Розділу ІІ Інструкції № 280 передбачено, що зарахування особового складу до списків військової частини і виключення із списків (у тому числі продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, продовження військової служби та дії контракту військовослужбовцям понад встановлені строки, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання у визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (далі - Положення), випадках, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, продовження військової служби та дії контракту, зарахування до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, періодів проходження військової служби, у тому числі які зараховуються на пільгових умовах, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання військовослужбовцям, військову службу яким було призупинено та стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження), а також внесення в облікові документи змін, які відбулися в персональних даних особового складу, за виключенням освіти, змін у сімейному стані (шлюб, народження дітей), здійснюються тільки на підставі наказів по стройовій частині.
Наказ по стройовій частині на офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу видається тільки після видання наказу по особовому складу.
За обставин даної справи наказ по особовому складу про звільнення позивача з військової служби у відставку за підпунктом «а» (за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок», прийнято командиром НОМЕР_4 окремої десантно-штурмової бригади від 10.01.2024 року № 10-РС.
В свою чергу наказом військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) позивача виключено зі списків особового складу частини.
При цьому колегія суддів враховує, що фактично наказ військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.01.2024 року № 12 був скасований наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.03.2025 року № 70, як нереалізований.
Позивач фактично був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із звільненням з військової служби у відставку за підпунктом «а» (за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) з 22.01.2024 року, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.01.2024 року № 26, до якого відповідні зміни були внесені наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.03.2025 року № 70.
При цьому у вказаному наказі від 22.01.2024 року № 26, як і у наказі командира НОМЕР_4 окремої десантно-штурмової бригади від 10.01.2024 року № 10-РС, зазначено про звільнення позивача у відповідності до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок», тому відсутні підстави вважати незаконною підставу звільнення позивача з військової служби.
Крім того згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.01.2024 року № 26 позивач був звільнений з 22.01.2024 року, тобто після знаходження його на стаціонарному лікуванні, тому доводи позивача про звільнення його в період перебування на лікуванні також не знайшли свого підтвердження.
Щодо посилань позивача на те, що всупереч положень Інструкції № 170 ні командиром військової частини НОМЕР_1 , ні іншими уповноваженими особами не було у встановлені законом строки (не пізніше ніж за чотири місяці) здійснено розрахунок вислуги років військової служби ОСОБА_1 , а такий розрахунок було відображено лише 10.01.2024 року під час підготовки наказу командира військової частини № НОМЕР_1 (по стройовій частині) №10-РС про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, а також на те, що з ним не було проведено бесіди та не складався аркуш бесіди, колегія суддів вважає, що вказані обставини не впливають на законність звільнення позивача з військової служби.
Вказані порушення процедури звільнення не носять характеру суттєвих та не є самостійною підставою для визнання протиправним наказу про звільнення позивача, а тому не можуть мати наслідком скасування оскаржуваного наказу.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 10.01.2024р. № 10-РС в частині звільнення його з військової служби у відставку.
Позовні вимоги про поновлення на військовій службі на посаді начальника майстерні або на рівнозначній посаді, а також про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним наказу про звільнення, а тому, з урахуванням висновку суду про відсутність підстав для визнання незаконним звільнення позивача з військової служби, задоволенню також не підлягають.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права. 
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів, 
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено та підписано 09.07.2026 року.

Суддя-доповідач: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова