ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/24287/25 пров. № А/857/17917/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Качмара В. Я., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року, головуючий суддя – Зозуля Д.П., ухвалене у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до 9 ПЗ ім. Січових Стрільців ДПСУ, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2025 року №2218-ОС в частині продовження контракту понад встановлені строки молодшого сержанта ОСОБА_1 ; визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу"; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розгляну рапорт сержанта ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що для звільнення з військової служби будь-якого військовослужбовця, який проходить службу за контрактом, укладеним під час дії воєнного стану та не висловив бажання продовжувати військову службу за п.п. "ж" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, необхідна наявність виключно трьох обставин: 1) укладання контракту під час дії воєнного стану; 2) закінчення строку дії такого контракту; 3) відсутність у військовослужбовця бажання продовжувати військову службу. Вказує, 03.12.2024 року уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського та старшинського складу на строк його дії до 02.12.2025 року, однак враховуючи, що позивач не висловив бажання продовжувати надалі військову службу (про що подав рапорт від 13.11.2025 року), тому вважає, що відповідач зобов`язаний прийняти рішення (наказ) про звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а спірний наказ в оскаржуваній частині підлягає скасуванню.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 Військова частина НОМЕР_1 від 29.11.2025 року №2218-ОС в частині продовження контракту молодшому сержанту ОСОБА_1 , інспектору прикордонної служби 2 категорії - номер обслуги (навіднику) мінометної групи відділення вогневої підтримки НОМЕР_2 прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) НОМЕР_3 прикордонної комендатури (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ), з 03 грудня 2025 року на період дії воєнного стану; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 Військова частина НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»; зобов`язано начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 Військова частина НОМЕР_1 повторно розгляну рапорт сержанта ОСОБА_1 від 13.11.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з урахуванням висновків суду.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, 9 ПЗ ім. Січових Стрільців ДПСУ, оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в умовах правового режиму воєнного стану, укладені контракти про проходження військової служби, строк дії яких сплинув, підлягають автоматичному продовженню понад установлену тривалість до завершення воєнного стану або до настання інших визначених законом підстав. Розірвання таких контрактів з підстави спливу строку не допускається. З огляду на викладене, у позивача відсутні підстави для звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач проходить військову службу у Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії номер обслуги (навідник) мінометної групи відділення вогневої підтримки НОМЕР_2 прикордонної застави НОМЕР_3 прикордонної комендатури у військовому званні "сержант".
03.12.2024 року між начальником НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України полковником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, на підставі якого видано наказ начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України по особовому складу від 04.12.2024 року № 1222-ОС.
Відповідно до п. 3 контракту визначено, що цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків установлених законодавством за погодженням сторін на один рік з 03 грудня 2024 року по 02 грудня 2025 року.
13.11.2025 року позивачем у порядку підпорядкування подано рапорт про звільнення з військової служби за п.п. "ж" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, та небажанням продовжувати військову службу.
За результатами розгляду звернення представника позивача від 09.12.2025 року відповідач надав відповідь від 25.12.2025 року № 08/20848-25-Вих, у якій зазначив, що наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 29.11.2025 року №2218-ОС продовжено позивачу дію контракту понад встановлені строки з 03 грудня 2025 року на період дії воєнного стану.
Вважаючи відмову у звільненні з військової служби неправомірною, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що контракт ОСОБА_1 було укладено в віці 23 років, а відповідно до абзацу 4 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" під час дії воєнного стану для осіб (крім осіб офіцерського складу), які приймаються на військову службу за контрактом, із числа громадян віком від 18 до 25 років, строк військової служби встановлюється один рік. Тобто законодавець чітко встановив строки служби для такої категорії осіб як позивач. Отже, наказ начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) від 29.11.2025 року №2218-ОС в частині продовження позивачу дії контракту понад встановлені строки з 03 грудня 2025 року на період дії воєнного стану, є таким, що не відповідає нормам чинного законодавства та порушує права позивача, а тому його слід визнати протиправним та скасувати. 
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.
Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Згідно з статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Частиною першою статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Визначення військової служби міститься у частині першій статті 2 Закону № 2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За приписами частини другої цієї ж статті Закону проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно з частинами третьою і четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 6 статтею 2 Закону № 2232-XII визначено наступні види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до частини 1 статтею 4 Закону № 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Відповідно до підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
При цьому, строки військової служби визначені статтею 23 Закону №2232-XII.
Зі змінами, внесеними внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-ІХ від 11.04.2024 року (далі - Закон №3633-ІХ), строки військової служби під час дії особливого періоду передбачені частиною 8 статті 23 Закону №2232-XII.
Так, відповідно до цих змін, строки військової служби під час дії особливого періоду:
1) для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, крім військовослужбовців базової військової служби, військова служба продовжується понад встановлені строки:
на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктами «б», «в», «г», «ґ», «д», «е», «є», «ж», «з», «и» частини третьої статті 26 цього Закону;
до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України;
на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктами «б», «в», «г», «д», «е», «є», «з», «и» частини третьої статті 26 цього Закону;
2) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України;
на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
В особливий період, крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану, військова служба для військовослужбовців, строк контракту яких закінчився, може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті.
Колегія суддів звертає увагу, що чинним законодавством передбачено продовження дії контракту понад встановлені строки не лише на період проведення мобілізації та дії воєнного стану, а й до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України.
При цьому, продовження дії контракту понад встановлені строки з останньої вказаної вище підстави, не передбачено жодних виключень, при яких дія контракту не може бути продовжена.
Таким чином, враховуючи, що на момент закінчення дії контракту з позивачем діюче законодавство передбачало, що до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України дія контракту продовжується понад встановлені строки, відповідач, приймаючи спірний наказ, діяв на підставі та в межах закону.
Крім цього, слід зауважити, що контрактом про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, укладеним між начальником НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України полковником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 передбачено, що останній добровільно вступає на військову службу і бере на себе зобов`язання зокрема, протягом дії контракту, а в разі настання особливого періоду – понад встановлений строк контракту проходити військову службу на посадах осіб сержантського та старшинського складу.
Судом апеляційної інстанції враховується, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні, (зі змінами) введено правовий режим воєнного стану на території України, який триває і на даний час.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що дії командира Військової частини НОМЕР_1 щодо винесення наказу від 29.11.2025 року №2218-ОС в частині продовження контракту понад встановлені строки молодшого сержанта ОСОБА_1 є правомірними, відтак відсутні підстави для скасування спірного наказу.
Отже, колегія суддів вважає, що відсутні законні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі поданого рапорту, а дії відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі №460/24287/25 – скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 
Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. П. Мандзій 	
 	 	Т. В. Онишкевич