ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08.07.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/534/26	
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Термо Проджектс Україна"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційно-інжинірингова компанія "Нова Технологія" 
про стягнення заборгованості в сумі 255 815 грн 00 коп.

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Термо Проджектс Україна" з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційно-інжинірингова компанія "Нова Технологія" про стягнення заборгованості за поставлений товар у сумі 255 815 грн 00 коп.
Вирішення судом процесуальних питань.
01.05.2026 суд постановив відкрити провадження у справі та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання заяви у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з відповідним обґрунтуванням.
Відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі отримав 01.05.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.
01.05.2026 суд встановив відповідачу для подання відзиву на позов п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не подав.
Згідно з ч. 1 ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Статтею 178 ГПК України передбачене право відповідача подати суду відзив на позовну заяву. Разом з тим, як визначено в ч. 3 цієї статті, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Позиція позивача.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав зобов"язання щодо оплати поставленого товару, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 255 815 грн 78 коп. Факт поставки товару на суму заборгованості позивач підтвердив видатковою накладною №144 від , копії яких приєднані до матеріалів справи. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 509, 526, 530, 629, 655, 692 ЦК України.
Позиція відповідача.
Відповідач відзиву на позов не подав, проти позову не заперечив.

Обставини справи. Оцінювання доказів.
Предметом позову є вимога про стягнення заборгованості за поставлений товар.
Як вбачається із матеріалів справи 04.04.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Термо Проджектс Україна" поставило Товариству з обмеженою відповідальністю "Інноваційно-інжинірингова компанія "Нова Технологія" товар на суму 651 630 грн 00 коп. в тому числі ПДВ в сумі 108 605 грн. 00 коп., що підтверджується долученою до матеріалів справи копією видаткової накладної №144 та довіреністю №25/01-08-07П.
Суд встановив, що вказана накладна підписана сторонами, відповідає вимогам законодавства, є первинним документом, фіксує факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних відносин, тому є всі підстави для покладення на відповідача обов"язку для проведення розрахунків за поставлений товар згідно із зазначеною вище накладною.
02.12.2024 та 15.08.2025 відповідач частково в сумі 395 815 грн 00 коп. оплатив отриманий товар, що підтверджується платіжними інструкціями №1476 та № 2474, копії яких долучені до матеріалів справи.
17.03.2026 позивач з метою досудового врегулювання спору направив на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості № 1703/26-1, докази чого знаходяться в матеріалах справи. Однак станом на 27.04.2026 вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення, у зв"язку з чим позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.
Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Приписами ч.1 ст.202, ч.1 ст.626 ЦК України, встановлено, що договором/правочином є домовленість двох або більше сторін/дія особи, спрямована на встановлення/набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В силу ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України чинного на момент виникнення спірних правовідносин господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Згідно з частинами першою та другою статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відтак суд зазначає, що за своєю правовою природою угода, яка відбулася між позивачем та відповідачем є договором поставки.
Відповідно до частин першої, другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).
Приписами ч.1 ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).
Висновок суду.
З системного аналізу викладеного вище законодавства та матеріалів справи вбачається, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов"язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Таким чином, суд встановив, що позивач поставив відповідачу товар за існування достатніх правових підстав, а саме з правочину, укладеного у спрощений спосіб шляхом підписання видаткової накладної, тобто у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.
Отже суд дійшов висновку про доведеність позивачем факту невиконання відповідачем зобов"язань щодо оплати поставленого товару, тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 255 815 грн 47 коп. обґрунтована та належить до задоволення.
Судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи.
При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 3837 грн 22 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №492 від 07 квітня 2026 року.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення позову, судовий збір в розмірі 3837 грн 22 коп., суд покладає на відповідача.
Керуючись ст. 2, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Термо Проджектс Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційно-інжинірингова компанія "Нова Технологія" про стягнення заборгованості в сумі 255 815 грн 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційно-інжинірингова компанія "Нова Технологія" , вул. Хриплинська, буд. 11, літ. "Щ", офіс 15, м. Івано-Франківськ, 76002 (код ЄДРПОУ 44556690) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Термо Проджектс Україна", вул. Пирогівський шлях, буд. 28, м. Київ, 03083 (код ЄДРПОУ 33736534) 255 815 (двісті п"ятдесят п"ять тисяч вісімсот п"ятнадцять) грн 47 коп. заборгованості, а також 3 837 (три тисячі вісімсот тридцять сім ) грн 22 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 08.07.2026

Суддя Т. В. Максимів