ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

15 вересня 2026 року      м. Чернівці  
справа № 726/729/26
провадження №22-ц/822/1411/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.
секретар Ярема А.С.

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 18 травня 2026 року в цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області до ОСОБА_1 , третя особа державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я, про стягнення надміру виплачених коштів у виді пенсії,

встановив: 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я, про стягнення надміру виплачених коштів у виді пенсії.
Позов обґрунтовано наступним. Відповідач з 20.06.2022 перебував на обліку в органах Пенсійного фонду та отримував пенсію по інвалідності ІІ групи, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією. Виплата пенсії здійснювалася упродовж усього періоду встановленої інвалідності та була продовжена на час дії воєнного стану.
Зазначає, що у зв`язку із запровадженням державою заходів щодо перевірки обґрунтованості рішень медико-соціальних експертних комісій, зокрема на виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024 та постанови Кабінету Міністрів України №1338 від 15.11.2024, було проведено перегляд рішень щодо встановлення інвалідності окремим особам.
За результатами такої перевірки Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» прийнято рішення від 30.01.2025, відповідно до якого інвалідність ОСОБА_1 не підтверджено з моменту її первинного встановлення, а саме з 20.06.2022 року.
На підставі вказаного рішення органом Пенсійного фонду було проведено перерахунок пенсійних виплат та встановлено, що за період з 20.06.2022 по 31.03.2025 відповідачу надміру виплачено пенсію на загальну суму 92046,33 грн. Після звернення позивача до банківської установи частина коштів у розмірі 3,66 грн. була повернута, у зв`язку з чим невідшкодований залишок переплати становить 92042,67 грн.
Позивач зазначає, що на адресу відповідача неодноразово скеровувалися листи з вимогою добровільно повернути надміру виплачені кошти, однак останній такі вимоги залишив без реагування, а кошти не повернув.
Посилаючись на положення статей 49, 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також статей 1212–1215 ЦК України, позивач вважає, що після скасування рішення про встановлення інвалідності відповідач втратив правові підстави для отримання пенсії по інвалідності з моменту її первинного призначення, а отримані ним кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню у судовому порядку.
Просив стягнути з відповідача суму надміру виплаченої пенсії у розмірі 92042,67 грн. з моменту її призначення, а саме з 20.06.2022 року по 31.03.2025 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Садгірського районного суду м.Чернівців від 18 травня 2026 року в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області до ОСОБА_1 , третя особа державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я, про стягнення надміру виплачених коштів у виді пенсії – відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області просить скасувати заочне рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 18 травня 2026 року. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Головного управління задовольнити. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не погоджується з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосуванням норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Відповідач мав встановлену групу інвалідності, яка давала право на пенсійне забезпечення, після рішення експертної команди про скасування інвалідності з 20.06.2022 він втратив таке право відповідно до чинного законодавства, зокрема до норм Закону України №1058-IV. 
За період з 20.06.2022 по 31.03.2025 виникла переплата пенсії в сумі 92046,33грн. 
Головним управлінням направлено листа за №2400-2701-8/21945 від 16.06.2025 на банківську установу щодо повернення коштів за період з 20.06.2022 по 31.03.2025 в сумі 92046,33 грн.
Головне управління долучило до позовної заяви всі наявні докази які слугували підставою про скасування інвалідності, отримані від Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», а саме акт №421 від 04.06.2025 приймання-передачі Витягів з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, де зазначено, що рішенням № ЦО-408 від 30.01.2025 групу інвалідності ОСОБА_1 не встановлено з 20.06.2022. 

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Із виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №064157 від 20.06.2022, виданої ОКМУ «Центр МСЕ», вбачається, що 20.06.2022 року ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності з причин загального захворювання. Інвалідність встановлена до 15.06.2023 року.
На підставі особистої заяви ОСОБА_1 , виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №064157 від 20.06.2022, виданої ОКМУ «Центр МСЕ», рішенням від 22.06.2022 за №241670046764 йому призначено пенсію по інвалідності, та в подальшому, відповідно пункту 14-6.1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України №1058-IV, виплати продовжувались на період воєнного стану.
Будь-яких відомостей про проходження ОСОБА_1 чергового переогляду, скасування інвалідності після 01.07.2023 року, тобто спливу строку, на який вона була призначена, чи продовження строку інвалідності останньому після його закінчення – матеріали справи не містять.
Відтак, ОСОБА_1 перебував на обліку та отримував пенсію по інвалідності ІІ групи з 20.06.2022, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Разом із тим, позивачем було отримано від Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» акт №421 від 04.06.2025 приймання-передачі Витягів з рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, де зазначено, що рішенням № ЦО-408 від 30.01.2025 групу інвалідності ОСОБА_1 не встановлено з 20.06.2022. 
Відповідно до розрахунку 92046,33 грн. виплачені відповідачу у якості пенсії по інвалідності за період її призначення – 20.06.2022 року по 31.03.2025 року.
Позивачем було направлено лист №2400-2701-8/21945 від 16.06.2025 до АТ КБ «Приватбанк» щодо повернення коштів за період з 20.06.2022 по 31.03.2025 в сумі 92046,33 грн. На виконання листа, АТ КБ «Приватбанк» повернуто кошти в межах наявного залишку на рахунку у розмірі 3,66грн. Залишок невідшкодованої пенсії становить - 92042,67 грн.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено обставин щодо зловживань з боку відповідача, подання відповідачем недостовірних даних, у зв`язку з чим підстави для стягнення сплачених сум пенсії відсутні, оскільки не встановлено ні факту недобросовісного отримання відповідачем зазначених коштів, ні наявності рахункової помилки.
Також судом встановлено, що відповідач добровільно продовжував нараховувати пенсію по інвалідності після закінчення строку дії інвалідності, зазначеного у виписці з акту огляду медико-соціальною експертною комісією, а саме після 01.07.2023 року. Матеріали справи також не містять доказів про те, що орган МСЕК повідомляв управління пенсійного фонду про припинення чи продовження інвалідності відповідача.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Як на підставу позовних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області посилалось на те, що ОСОБА_1 перебував на обліку та отримував пенсію як особа з інвалідністю, яку в подальшому скасовано. Відповідачем у добровільному порядку не було перераховано переплату по пенсії на рахунок Пенсійного фонду України у зв`язку із скасуванням інвалідності за період з а саме з 20.06.2022 року по 31.03.2025 року, в розмірі 92046,33 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (ч. 1 ст. 4Закону №1058).
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з вимогами ст. 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров`я, внаслідок: трудового каліцтва або професійного захворювання; загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства). Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Розділом ІІ вказаного Порядку встановлено, зокрема, перелік документів, необхідних для призначення пенсії.
Згідно із п. 2.2. Порядку № 22-1 до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу, тобто, документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній; індивідуальні відомості про застраховану особу, надані органом, що призначає пенсію та відомості про місце проживання особи.
Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акту огляду МСЕК.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з вимогами ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо особа не з`явилася для проведення оцінювання (повторного оцінювання) повсякденного функціонування особи у визначений для цього строк, виплата пенсії по інвалідності зупиняється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому мало бути проведено оцінювання (повторне оцінювання) повсякденного функціонування такої особи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Порядок повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 21.03.2003 року № 6-4 (із змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2014 року № 25-3) визначає механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення.
Зі змісту п. 3 вказаного Порядку вбачається, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» територіальні органи Пенсійного фонду України наділені правом своїми рішеннями припинити виплату пенсії у випадках, передбачених цим Законом.
Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Отже, обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера.
Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що надмірно сплачені суми пенсії підлягають поверненню особою, якій вони сплачені, за умови що така надмірна виплата є наслідком рахункової помилки або зловживань з боку набувача, у тому числі шляхом подання недостовірних даних.
Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2020 року, справа № 524/1963/17, провадження № 61-7515св18.
Згідно практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі особистої заяви ОСОБА_1 , виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №064157 від 20.06.2022, виданої ОКМУ «Центр МСЕ», рішенням від 22.06.2022 за №241670046764 ОСОБА_1 було призначено пенсію по інвалідності, та в подальшому, відповідно пункту 14-6.1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України №1058-IV, виплати продовжувались на період воєнного стану. Вищевказаною експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи у 2025 році фактично не підтверджено підставу для надання інвалідності ОСОБА_1 у момент її призначення, а саме 20.06.2022 року. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що прийняття рішення про призначення пенсії та виплату пенсії, здійснено внаслідок недобросовісної поведінки відповідача, а відтак виплачені пенсійні виплати не підлягають поверненню.
Доводи апелянта є аналогічними тим доводами, які були викладені в позові та перевірялися судом першої інстанції під час розгляду цього спору, однак висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення - без змін.
Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення.
Заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 18 травня 2026 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Судді І.Б. Перепелюк
Н.К. Височанська 
І.М. Литвинюк