печерський районний суд міста києва

Справа № 757/65965/25-ц 
пр. 2-7157/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Вовк С.В.,
при секретарі судового засідання - Ємець Д.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОАГРОСІСТЕМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІ-ЛАНДСЕР», про поділ частини спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_4 , треті особи: ТОВ «ЕКОАГРОСІСТЕМ», ТОВ «ПІ-ЛАНДСЕР» про поділ частини спільного майна подружжя.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.09.1997 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (прізвище після одруження - ОСОБА_5 ), який розірвано «13» березня 2026 року Макарівським районним судом Київської області. Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей.
За час перебування у шлюбі сторонами було придбано спірне майно: квартира АДРЕСА_1 ; частка 700 000,00 грн у статутному капіталі в ТОВ «ЕКОАГРОСІСТЕМ», розмір статутного капіталу якого становить 1 400 000,00 грн; частка 2 221 500,00 грн у статутному капіталі в ТОВ «ПІ-ЛАНДСЕР», розмір статутного капіталу якого становить 2 221 500,00 грн.
Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав, у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить суд: провести поділ в натурі квартири АДРЕСА_1 , загальною площею: 231,80 кв. м., шляхом виділу співвласникам часток із майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до варіанту №1 поділу, запропонованого у Висновку експерта Лісниченка С.В. № 26291 від 15.04.2026 року за результатами проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи, виділивши позивачу в натурі як окремий об`єкт нерухомого майна 53/100 частини квартири, площею 122,5 кв.м. що складається з: коридору підсобною площею 17,8 кв.м.; комори підсобною площею 3,7 кв.м.; кухні підсобною площею 14 кв.м.; житлової кімнати житловою площею 18,2 кв.м.; житлової кімнати житловою площею 22,3 кв.м.; житлової кімнати житловою площею 32,2 кв.м.; комори підсобною площею 4 кв.м.; санвузла підсобною площею 8,5 кв.м.; балкону підсобною площею 0,9 кв.м.; балкону підсобною площею 0,9 кв.м., з припиненням ідеальних часток та відповідачу в натурі як окремий об`єкт нерухомого майна 47/100 частини квартири площею 109,3 кв.м., що складається з: коридору підсобною площею 21,1 кв.м.; санвузла підсобною площею 1,7 кв.м.; житлової кімнати житловою площею 19,1 кв.м.; житлової кімнати житловою площею 39,4 кв.м.; кухні підсобною площею 20,2 кв.м.; санвузла підсобною площею 6 кв.м.; балкону підсобною площею 0,9 кв.м.; балкону підсобною площею 0,9 кв.м., з припиненням ідеальних часток, припинивши право спільної сумісної власності сторін на квартиру та стягнувши з позивача на користь відповідача грошову компенсацію за відступ від ідеальної частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 602 346 грн; визнати за відповідачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя частку 700 000,00 грн у статутному капіталі ТОВ «ЕКОАГРОСІСТЕМ»; визнати за позивачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя частку 2 221 500,00 грн у статутному капіталі ТОВ «ПІ-ЛАНДСЕР»; стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію за відступ від ідеальної частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 760 750 грн.
Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 30.12.2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
09.02.2026 року відповідач подала до суду зустрічний позов, у прийнятті якого судом відмовлено.
У судовому засіданні 22.04.2026 року позивач подав до суду заяву про зміну предмета позову, яка була прийнята судом, а також клопотання про залучення у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, а саме: ТОВ «ЕКОАГРОСІСТЕМ» (код ЄДРПОУ - 33694217, місцезнаходження: 04205, місто Київ, проспект Оболонський, будинок 21, квартира 134) та ТОВ «ПІ-ЛАНДСЕР» (код ЄДРПОУ - 35760160, місцезнаходження: 01103, місто Київ, вулиця Івана Фіалека, будинок 1), яке судом було задоволено.
07.05.2026 року відповідачем подано до суду відзив, у якому відповідач заперечувала проти задоволення позовної заяви, просила залишити право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , визнати за ОСОБА_4 частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоагросістем", код ЄДРПОУ - 33694217, визнати за ОСОБА_3 частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Пі-Ландсер", код ЄДРПОУ - 35760160. Свою позицію відповідач обґрунтовувала тим, що позивачем було порушено правила виключної підсудності, оскільки все спільне майно подружжя позивач розділив на 3 окремі позови, які були подані в Макарівський районний суд Київської області, Печерський районний суд міста Києва та Яремчанський міський суд Івано-Франківської області. Зазначала, що запропоновані позивачем варіанти поділу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , є неможливими з технічної точки зору, в запропонованих варіантах поділу квартири не має варіанту, який не призведе до нових судових справ. 
21.05.2026 року до суду було подано заяву ТОВ «ПІ-ЛАНДСЕР» про розгляд справи без участі третьої особи.
Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Вовка С.В. від 26.05.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, викладених в позові та інших поданих заявах по суті справи.
Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог за позовом заперечував, просив залишити позов без задоволення. 
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи і наявні в ній докази, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст.55,124 Конституції України та ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Судом встановлено, що 27.09.1997 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (прізвище після одруження - ОСОБА_5 ). Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей.
Подружнє життя не склалось, шлюб між сторонами було розірвано 13.03.2026 року Макарівським районним судом Київської області. 
Частиною 1 ст. 69 СК України регламентовано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що спільною сумісною власністю подружжя є:
- квартира АДРЕСА_1 , титульним власником якої є відповідач, ОСОБА_4 ; 
- частка 700 000,00 грн, у статутному капіталі в ТОВ «ЕКОАГРОСІСТЕМ» (код ЄДРПОУ 33694217), яка належить відповідачу, ОСОБА_4 ; 
- частка 2 221 500,00 грн у статутному капіталі в ТОВ «ПІ-ЛАНДСЕР» (код ЄДРПОУ 35760160), яка належить позивачу, ОСОБА_3 .
Матеріали справи не містять відомостей про те, що між сторонами укладався шлюбний договір, наявність домовленості між сторонами щодо збільшення або зменшення часток майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, укладення між сторонами договору про поділ спільного майна. 
26.11.2007 року сторонами було набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_4 . Наведене підтверджується копією Договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 3384 від 26.11.2007 року. При цьому, пунктом 12 вказаного Договору встановлено, що грошові кошти, які сплачувались за квартиру, були спільною сумісною власністю подружжя Покупця, тобто спільною сумісною власністю сторін, та на купівлю квартири була отримана згода чоловіка Покупця - ОСОБА_3 .
До матеріалів справи долучено наданий позивачем Висновок експерта Лісниченка С.В. № 26291 від 15.04.2026 року за результатами проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи, згідно із якою експерт визначив ринкову вартість квартири АДРЕСА_1 та, враховуючи планування квартири й вимоги нормативної документації, запропонував 1 (один) варіант поділу квартири з відхиленням від часток співвласників 1/2 та 1/2. Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , станом на час проведення дослідження становить 21 155 111 гривень без ПДВ.
При цьому експерт у Висновку зауважив, що надання лише 1 (одного) варіанту поділу квартири АДРЕСА_1 , з відхиленням від часток співвласників 1/2 та 1/2, обумовлено плануванням квартири та її розташуванням в межах будинку.
Також експертом у Висновку зауважено, що поділ квартири за запропонованим варіантом вимагає відповідного розмежування інженерних систем на підставі розробленої згідно вимог законодавства проектної та технічної документації, виконання (розроблення) якої не відноситься до завдань судової будівельно-технічної експертизи. Зазначений варіант поділу вимагає перепланування квартири на дві окремі, що потребує отримання та розроблення відповідної проектно-дозвільної документації, на підставі якої визначається вартість робіт з перепланування.
Звертаючись до суду з позовом, враховуючи вимоги заяви про зміну предмета позову, позивач просив здійснити поділ в натурі квартири відповідно до варіанту № 1, наведеного у Висновку експерта Лісниченка С.В. № 26291 від 15.04.2026 року за результатами проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за відступ від ідеальної частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 602 346 грн та припинити право спільної сумісної власності сторін на квартиру.
Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 , площею 231,80 кв.м., складається з: коридору підсобною площею 17,8 кв.м.; комори підсобною площею 3,7 кв.м.; кухні підсобною площею 14 кв.м.; житлової кімнати житловою площею 18,2 кв.м.; житлової кімнати житловою площею 22,3 кв.м.; житлової кімнати житловою площею 32,2 кв.м.; комори підсобною площею 4 кв.м.; санвузла підсобною площею 8,5 кв.м.; балкону підсобною площею 0,9 кв.м.; балкону підсобною площею 0,9 кв.м., коридору підсобною площею 21,1 кв.м.; санвузла підсобною площею 1,7 кв.м.; житлової кімнати житловою площею 19,1 кв.м.; житлової кімнати житловою площею 39,4 кв.м.; кухні підсобною площею 20,2 кв.м.; санвузла підсобною площею 6 кв.м.; балкону підсобною площею 0,9 кв.м.; балкону підсобною площею 0,9 кв.м. Загальна вартість нерухомого майна - 21 155 111, 00 грн.
Тож, експертом у Висновку № 26291 від 15.04.2026 року за результатами проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи визначено ринкову вартість квартири АДРЕСА_1 та, враховуючи планування квартири й вимоги нормативної документації, запропоновано 1 (один) варіант поділу квартири АДРЕСА_1 , з відхиленням від часток співвласників 1/2 та із зазначенням розміру грошової компенсації при відхиленні від часток.
Згідно ч. 1, 2 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19), від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20).
Верховний Суд України у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 дійшов висновку, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. 
При цьому необхідно враховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається позивачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2023 року у справі № 571/160/19 (провадження 61-5341св23).
У постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 201/1346/18 (провадження № 61-7308св22) зазначено, що "системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 367, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася".
Встановлено, що відповідно до Висновку експерта Лісниченка С.В. № 26291 від 15.04.2026 року за результатами проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи експертом підтверджена необхідність виконати будівельні роботи для переобладнання квартири на дві ізольовані квартири згідно варіанту №1: закласти дверний отвір між приміщеннями 6 та 14; влаштувати дверний отвір між приміщеннями 1 та 14; змінити розташування сантехнічних приладів в приміщенні 14 для можливості входу з приміщення 1; влаштувати перегородку між приміщеннями 1 та 6; обладнати кухню в приміщенні 8. Арифметичні частки в квартирі за варіантом поділу становить: для першого співвласника (1/2) - 47/100, для другого співвласника (1/2) - 53/100. Відступ від ідеальних часток (розмір компенсації), в грошовому виразі, становить: для першого співвласника на 602346 гривень менше, для другого співвласника на 602346 гривень більше. Отже, поділ між сторонами в натурі квартири можливий лише за умови перепланування квартири шляхом втручання у конструкції квартири.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі за № 707/2516/18 дійшов висновку про те, що положення статті 152ЖК України не стосуються вирішення питань технічної можливості поділу спірної нерухомості та визначення необхідності його здійснення. Тобто, ст.152ЖК України не застосовується при вирішенні спору співвласників про поділ спільного майна або про виділ з нього частки.
Тому відсутність у матеріалах справи технічних висновків про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки тощо не перешкоджає суду ухвалити рішення про суті спору, якщо наявний висновок судової будівельно-технічної експертизи.
Таким чином, у суду відсутні підстави вимагати від позивача проходження дозвільної процедури за правилами ст.152 ЖК України до ухвалення судом рішення про поділ спірного нерухомого майна.
Отже, ухвалення рішення суду про поділ нерухомого майна в натурі між його співвласниками не потребує попереднього (до ухвалення такого рішення) подання до суду сторонами документів, що дають право на виконання відповідних будівельних робіт, навіть у тому випадку, коли такий поділ вимагатиме переобладнання та перепланування спірної нерухомості з проведенням робіт, які передбачають втручання в несучі конструкції та / або інженерні системи загального користування.
При цьому Висновок експерта Лісниченка С.В. № 26291 від 15.04.2026 року судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи не містить відомостей, який саме співвласник має провести ті чи інші роботи, що вказані експертом з метою переобладнання квартири на дві окремі ізольовані квартири, за варіантом поділу квартири.
Ураховуючи, що рівнозначне виділення частки квартири неможливе (невідповідність загальної площі квартири площам співвласників згідно з частками і загальним плануванням квартири), наведений експертом варіант поділу передбачає сплату компенсації за відступ від рівності часток.
Оскільки сторони не досягли у досудовому порядку згоди стосовно поділу спірної квартири, враховуючи згоду позивача на запропонований експертом варіант №1 такого поділу, та не надання стороною відповідача будь-яких заперечень стосовно вибору варіанту поділу та альтернативних варіантів поділу, а також враховуючи найменше відхилення від ідеальних часток спірної квартири суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити та поділити квартиру згідно варіанту №1.
Верховний Суд зауважує, що обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (вказані висновки наведено у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі за № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Будь-яких доказів, які б вказували на неможливість поділу спірної квартири відповідно варіанту 1 Висновку експерта Лісниченка С.В. № 26291 від 15.04.2026 року судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи сторони у справі не надали.
Відтак, позовні вимоги щодо поділу квартири АДРЕСА_1 відповідно до варіанту №1 поділу, запропонованого у Висновку експерта Лісниченка С.В. № 26291 від 15.04.2026 року за результатами проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи та стягнення з позивача, ОСОБА_3 , на користь відповідача, ОСОБА_4 , грошової компенсації за відступ від ідеальної частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 602 346 грн, підлягають задоволенню.
Наведене, в свою чергу, є підставою для перерозподілу належних сторонам часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 для позивача з розміром частини на 53/100, для відповідача з розміром частини на 47/100. 
Конституційний Суд України у рішенні від 19.02.2012 року №17-рп/12 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц зазначено:
«77. У разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства.
78. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Водночас як учасник товариства, який вносить спільне сумісне майно у статутний капітал цього товариства, так інші його учасники мають розуміти наслідки у випадку ухвалення рішення про виплату вартості частки члена подружжя у статутному капіталі.
(…)
101. Ураховуючи викладене та висновки, зроблені у розділі 2.4 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 3 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 3 червня 2015 року у справі № 6-38цс15 та зазначити, що у разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати половини вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Суд виходить з презумпції про те, що вартість частки у статутному капіталі відповідає розміру внеску, якщо тільки сторона, яка стверджує про зміну цієї вартості на час розгляду справи, не доведе, що вартість частки змінилась (зросла або внаслідок звичайної діяльності товариства зменшилась)».
Як встановлено судом, з Договору купівлі-продажу частки статутного капіталу, укладеного 03.06.2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , під час перебування сторін у шлюбі, відповідач придбала 50% статутного капіталу ТОВ «ЕКОАГРОСІСТЕМ» на загальну суму 700 000, 00 грн. Відповідно, частина вартості внесеного відповідачем майна до статутного капіталу ТОВ «ЕКОАГРОСІСТЕМ» становить 350 000, 00 грн та в порядку поділу спільного майна подружжя підлягає компенсації позивачу.
Позивач, ОСОБА_3 , є засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «ПІ-ЛАНДСЕР» та володіє 100% статутним капіталом товариства у розмірі 2 221 500 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 16.12.2025 за кодом доступу 107807910416 щодо ТОВ «ПІ-ЛАНДСЕР». Відповідно, частина вартості внесеного позивачем майна до статутного капіталу ТОВ «ПІ-ЛАНДСЕР» становить 1 110 750 грн та в порядку поділу спільного майна подружжя підлягає компенсації відповідачу.
Відповідач у відзиві просила визнати за ОСОБА_4 частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоагросістем", код ЄДРПОУ - 33694217, визнати за ОСОБА_3 частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Пі-Ландсер", код ЄДРПОУ - 35760160.
З огляду на приналежність часток у статутних капіталах товариств з обмеженою відповідальністю, а саме частки у ТОВ «ЕКОАГРОСІСТЕМ» - ОСОБА_4 , а частки у ТОВ «ПІ-ЛАНДСЕР» - ОСОБА_3 , враховуючи відсутність заперечень зі сторони відповідача, суд вважає, що вимоги позивача здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя у вигляді часток у статутних капіталах товариств з обмеженою відповідальністю таким чином, щоб у власності кожної зі сторін залишилась та частка, якою кожен зі сторін володіє, підлягають задоволенню. 
В результаті взаємозаліку з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягає до стягнення компенсація за відступ від ідеальної частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 1 363 096 грн 00 коп. (1 110 750, 00 грн (компенсація на користь ОСОБА_4 частини вартості внесеного позивачем майна до статутного капіталу ТОВ «ПІ-ЛАНДСЕР») - 350 000, 00 грн (компенсація на користь ОСОБА_3 частини вартості внесеного відповідачем майна до статутного капіталу ТОВ «ЕКОАГРОСІСТЕМ») + 602 346 грн (компенсація на користь ОСОБА_4 за відступ від ідеальної частки квартири). 
З урахуванням засад рівності часток сторін при поділі спірного майна подружжя та положень ст. 71 СК України, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог позивача.
Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з позовом ОСОБА_3 сплачено судовий збір в розмірі 9 084 грн 00 коп., що підтверджується квитанцією №3887-4681-5050-1095 від 23.12.2025 року.
За результатами розгляду справи суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 в повній мірі, отже, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 9 084 грн 00 коп.
Керуючись статтями 10, 12, 89, 141, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ТОВ «ЕКОАГРОСІСТЕМ», ТОВ «ПІ-ЛАНДСЕР» про поділ частини спільного майна подружжя - задовольнити.
Здійснити поділ в натурі квартири АДРЕСА_1 , загальною площею: 231,80 кв. м., шляхом виділу співвласникам часток із майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до варіанту №1 поділу, запропонованого у Висновку експерта Лісниченка С.В. № 26291 від 15.04.2026 року за результатами проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи, а саме:
Виділити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в натурі як окремий об`єкт нерухомого майна 53/100 частини квартири АДРЕСА_1 , площею 122,5 кв.м. що складається з: коридору підсобною площею 17,8 кв.м.; комори підсобною площею 3,7 кв.м.; кухні підсобною площею 14 кв.м.; житлової кімнати житловою площею 18,2 кв.м.; житлової кімнати житловою площею 22,3 кв.м.; житлової кімнати житловою площею 32,2 кв.м.; комори підсобною площею 4 кв.м.; санвузла підсобною площею 8,5 кв.м.; балкону підсобною площею 0,9 кв.м.; балкону підсобною площею 0,9 кв.м., з припиненням ідеальних часток. 
Виділити ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в натурі як окремий об`єкт нерухомого майна 47/100 частини квартири АДРЕСА_1 , площею 109,3 кв.м., що складається з: коридору підсобною площею 21,1 кв.м.; санвузла підсобною площею 1,7 кв.м.; житлової кімнати житловою площею 19,1 кв.м.; житлової кімнати житловою площею 39,4 кв.м.; кухні підсобною площею 20,2 кв.м.; санвузла підсобною площею 6 кв.м.; балкону підсобною площею 0,9 кв.м.; балкону підсобною площею 0,9 кв.м., з припиненням ідеальних часток. 
Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на квартиру АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя частку у розмірі 700 000,00 грн у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОАГРОСІСТЕМ» (код ЄДРПОУ 33694217).
Визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя частку у розмірі 2 221 500,00 грн у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІ-ЛАНДСЕР» (код ЄДРПОУ 35760160).
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за відступ від ідеальної частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 1 363 096 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 084 грн 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Вовк