| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/12289/23 Суддя (судді) першої інстанції: Перепелиця А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Вівдиченко Т.Р.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 4 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2023 року до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення перерахунку та виплати (з включенням до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, сплаченої згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168): грошової компенсації за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення; грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік; індексації грошового забезпечення;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення перерахунку та виплати (з включенням до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, сплаченої згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та індексації грошового забезпечення) одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошової компенсації за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік з включенням до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, сплаченої згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168 з врахуванням раніше здійснених виплат;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення з включенням до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, сплаченої згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 з урахуванням раніше здійснених виплат;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік з включенням до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, сплаченої згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 з урахуванням раніше здійснених виплат;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення з включенням до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, сплаченої згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 з врахуванням раніше здійснених виплат;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з включенням до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, сплаченої згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168, індексації грошового забезпечення, та з врахуванням раніше здійснених виплат;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період, що не перевищує 6 місяців (182 календарних дні), у розмірі 287 945,84 грн.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що в період проходження ним військової служби з 24 лютого 2022 року по 12 грудня 2022 року, отримані одноразова грошова допомога при звільненні, грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, грошова допомога на оздоровлення та індексація обчислені з грошового забезпечення, до якого безпідставно не включено суми виплаченої додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, що призвело для отримання таких виплат не у повному розмірі.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 4 травня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік з включенням до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, сплаченої ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 та з урахуванням раніше здійснених виплат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішуючи питання індексації грошового забезпечення за 2022 рік, суд зазначив про те, що позивачем не доведено, що відповідачем не була виплачена індексації його грошового забезпечення у 2022 році.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 року у справі № 320/12289/23 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо індексації грошового забезпечення позивача; ухвалити в цій частині нове рішення, яким вимоги позивача задовольнити: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення обрахунку та виплати індексації грошового забезпечення за період служби з 24.02.2022 року по 12.12.2022 року; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити обрахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період служби з 24.02.2022 року по 12.12.2022 року.
Також позивач заявив клопотання про витребування у відповідача деталізованої інформації (довідки) про суми грошового забезпечення та його склад (зокрема виплат індексації грошового забезпечення), нараховані та сплачені позивачу в період служби (починаючи з 24 лютого 2022 року) та після звільнення.
Відповідач не подав відзиву на апеляційну скаргу.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 22.06.2026 та примірник апеляційної скарги надіслано на поштову адресу відповідача - АДРЕСА_1 відправлення не вручено з підстав відсутності адресата за вказаною адресою (а.с.71).
Судом вжито заходів щодо повідомлення Міністерства оборони України для направлення відповідних процесуальних документів Військовій частині НОМЕР_1 (а.с.80-85).
Вказане поштове відправлення не вручено з відміткою про відсутність вказаної військової частини на обліку Міністерства оборони України.
За даними ЄДРПОУ, код НОМЕР_2 , відомостей не встановлено.
Відповідно до частини 1 статті 131 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
З огляду на відсутність інформації від сторін про зміну місцезнаходження відповідача, колегія суддів вважає такого належно повідомленим про наявне апеляційне провадження.
Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 № 6, позивач у період з 24.02.2022 по 12.12.2022 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 1-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти (а.с.16).
Відповідно до Витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.12.2022 №312 позивача виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, вирішено вважати таким, що справи та посаду здав і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).
Як свідчить зміст позовних вимог, позивачу обчислено розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення та індексації із грошового забезпечення без врахування отриманих ним під час проходження військової служби сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168.
Не погоджуючись із розміром отриманої одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення та індексації, 19 лютого 2023 року та 28 лютого 2023 року позивач звернувся до відповідача з проханням здійснити перерахунок отриманих при звільненні виплат, шляхом включення до грошового забезпечення з якого такі обраховуються додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 (а.с.24, 26).
Відповідь на подане звернення позивач не отримав.
Вважаючи, що виплати при звільненні отримано не у повному розмірі, позивач звернувся за захистом порушених прав до суду з цим позовом.
Окреслюючи межі апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, судова колегія враховує, що спірним є право позивача на перерахунок індексації грошового забезпечення у період з 24 лютого 2022 року по 12 грудня 2022 року з включенням до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, сплаченої позивачу згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.
У позовній заяві позивач вказав про те, що між сторонами відсутній спір про право позивача на отримання зазначених виплат - індексації грошового забезпечення у період з 24 лютого 2022 року по 12 грудня 2022 року та щомісячної додаткової грошової винагороди, сплаченої позивачу згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, а існує спір щодо їх розміру.
Мотивуючи вимоги позивач вказав про те, що відповідач протиправно здійснив обрахунок та виплату індексації без включення до його грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.
Наведене свідчить про те, що нарахування та отримання позивачем індексації грошового забезпечення у спірний період сторонами визнається.
Крім того, такі обставини підтвердженні грошовим атестатом від лютого 2022 року до грудня 2022 року, у яких наведено відомості про виплату позивачу поточної індексації (а.с.18-20). 
З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для додаткового витребування у відповідача інформації про суми грошового забезпечення та його склад (зокрема виплат індексації грошового забезпечення), нараховані та сплачені позивачу в період служби, відтак клопотання апелянта залишено без задоволення.
Суд також враховує, що згідно приписів статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1,4 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. 
Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Таким чином, формуючи підстави та предмет адміністративного позову, позивач самостійно визначає мотиви своїх позовних вимог та надає докази на їх обґрунтування. 
Так, відповідно до частин першої - четвертої вказаної статті держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 цієї постанови установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає порядок, затверджений наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260.
Пунктом 2 Розділу І Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктами 16, 17 Розділу І Порядку № 260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України. На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року постановою № 168 установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Колегія суддів враховує, що виплата додаткової винагороди у зв`язку із забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів є одноразовою виплатою, яка нараховується за наявності певних умов, а не щомісячно; додаткова винагорода не входить до складу грошового забезпечення та не є доходом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 травня 2026 року у зразковій справі № 280/8933/24 наведено висновок про те, що додаткова винагорода, на період дії воєнного стану є одноразовою, а не регулярним / постійним / періодичним доходом, за критерієм систематичності її виплати.
Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Приписи ч. 6 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначають, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Керуючись наведеним нормативним регулюванням у контексті спірних правовідносин, колегією суддів не встановлено правових підстав для перерахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 24 лютого 2022 року по 12 грудня 2022 року з включенням щомісячної додаткової грошової винагороди, сплаченої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, оскільки така виплата є одноразовою та не підлягає індексації в силу Закону.
З огляду на наведене, підстав для задоволення вказаних позовних вимог колегія суддів не вбачає.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передчасність таких вимог з підстав відсутності доказів нарахування та виплати відповідачем індексації грошового забезпечення за 2022 рік, оскільки такі обставини не були підставами даного позову. Крім того, наявність таких відомостей підтверджується матеріалами справи (а.с.18-20).
Таким чином, рішення суду підлягає зміні у мотивувальній частині. 
Колегія суддів також акцентує увагу на наступному.
Відповідно до частини третьої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.
Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.
Відповідно до частини 5 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Як вбачається з доводів та вимог апеляційної скарги, позивач змінює зміст позовних вимог, предмет та підстави позову, та вказує на те, що не погоджується з обґрунтованістю та законністю рішення суду щодо відмови у визнанні протиправною бездіяльності відповідача щодо проведення перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення та зобов`язання здійснити такі перерахунок і виплату. 
Зокрема, вказує про те, що мав безумовне право на індексацію грошового забезпечення, натомість відповідач протиправно не здійснив обрахунок та виплату такої індексації.
Наведене свідчить про те, що позивач порушує питання отримання відповідної індексації грошового забезпечення у цілому, однак відповідні вимоги до суду першої інстанції не заявлено, відтак підстави для їх розгляду апеляційним судом відсутні.
Крім того, як з`ясовано вище, відомості грошового атестату від лютого 2022 року до грудня 2022 року свідчать про виплату позивачу поточної індексації (а.с.18-20). 
Щодо розгляду судом першої інстанції клопотання про витребування інформації, колегія суддів враховує наступне.
За приписами статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
З урахуванням наведеного нормативного регулювання колегія суддів зазначає, що вказані апелянтом доводи не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, відтак колегією суддів відхиляються.
У частині доводів апелянта щодо обов`язку суду застосувати принцип "jura novit curia", колегія суддів зазначає наступне.
Так, апелянт просить апеляційний суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити обрахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період служби з 24.02.2022 року по 12.12.2022 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
У пункті 4 Порядку № 1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
З 01.12.2015 положення Порядку № 1078 діють із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».
Внесені зміни, серед іншого, передбачали не лише заміну терміну «базовий місяць» на «місяць підвищення доходу», ці зміни надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення.
Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, від 20.04.2022 у справі № 420/3593/20 та від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а та від 17.01.2022 у справі № 420/15397/21, від 10.05.2022 у справі № 420/15397/21, з 01.12.2015 діють єдині правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації для всіх працівників, незалежно від дати їхнього прийняття, переведення чи виходу на роботу. Так, з 01.12.2015 відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.
Термін «підвищення тарифних ставок (окладів)» для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто, за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.
Щодо «фіксованої» суми індексації, то слід зазначити, що у період існування спірних правовідносин (з 22.08.2018 по 13.12.2019) Закон № 1282-XII і Порядок № 1078 такого поняття не містили. Вказаний термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації. Проте, Постановою № 1013 цей Додаток був викладений у новій редакції і з 01.12.2015 у ньому, як і в цілому Порядку №1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.
Між тим, з 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації - різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4, 5 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 01.12.2015 до 01.04.2021, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (абзац 5).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації - різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Як зазначалося раніше Постановою № 704 (у редакції постанови КМУ від 21.02.2018 №103), яка набрала чинності з 01.03.2018, затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21 (з урахуванням ухвали від 30.03.2023 про виправлення описки), від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, від 12.04.2023 у справі № 420/6982/21 з подібними правовідносинами, з урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності Постанова № 704, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078 березень 2018 року став місяцем підвищення доходу військовослужбовців, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 військовослужбовець має право на отримання суми індексації - різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
У цих справах Верховний Суд внаслідок системного і цільового способу тлумачення абзаців 3, 4 Порядку № 1078 дійшов висновку, що у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу військовослужбовця відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання індексації - різниці, а якщо так, то у якій сумі.
Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Верховний Суд зазначив, що для їхнього застосування суд повинен встановити:
розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А);
суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації - різниці до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже зазначалося, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації - різниці у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
У справі, що розглядається, на момент підвищення тарифних ставок в березні 2018 року позивач не проходив військову службу у відповідача та не отримував доходу, а отже в спірних правовідносинах неможливо розрахувати розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року та дослідити перевищення розміру підвищення доходу (А) суми можливої індексації (Б), оскільки розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року має обчислюватись виходячи з суми його грошового забезпечення (включно зі всіма складовими грошового забезпечення, які не мають разового характеру), яке в лютому та березні 2018 року йому не нараховувалось і не виплачувалось, оскільки спірні періоди стосуються 2022 року.
Отже, підвищення посадових окладів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в березні 2018 року не вплинуло на розмір грошового забезпечення позивача в контексті його зменшення або збільшення по відношенню до розміру грошового забезпечення у попередньому місяці, оскільки по-перше, позивач станом на березень 2018 року не проходив військову службу, по-друге, на момент початку військової служби позивача означена постанова вже була чинною та підлягала застосуванню до позивача, підвищення посадового окладу підчас проходження служби в наслідок підвищення тарифних ставок у нього не відбулось.
Отже, у позивача не виникає право для нарахування й виплати йому індексації-різниці відповідно до приписів абзацу 4, 6 Порядку № 1078 за періоди з 24 лютого 2022 року до 12 грудня 2022 року.
Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 4 квітня 2024 року у справі № 160/2481/23.
Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статті 6 Закону України «Про адміністративну процедуру» та статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.
Відповідно до частини 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Зважаючи на те, що апелянт в апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у оскаржуваній частині, то таку слід задовольнити частково.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 4 травня 2026 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
У іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 4 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов 

Т.Р. Вівдиченко