| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 753/744/25 Суддя (судді) першої інстанції: Мицик Ю.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Безименної Н.В.
суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И Л А
Позивач звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3542022 від 25.11.2025 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись із вказаним рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що п.31.1 ПДР забороняє експлуатацію транспортного засобу, що має колір покажчиків повороту відмінний від «автожовтого», тому позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що належний їй транспортний засіб пройшов відповідну сертифікацію та нею не здійснювалось його переобладнання, внаслідок чого не допущено правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався в порядку спрощеного провадження без участі сторін, введення в Україні воєнного стану, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.11.2024 співробітником поліції було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3542022, відповідно до якої 25.11.2024 о 09 год. 20 хв. в м. Києві на проспекті Петра Григоренка ОСОБА_1 керувала автомобілем, у якого задні покажчики повороту червоного кольору, що не відповідає вимогам п. 6.1.5. ДСТУ 3649:2010, чим порушила п. 31.1. ПДР - технічний стан т/з та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів. За вчинення вказаного правопорушення позивача притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340,00 грн (а.с.11-13).
Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про відсутність доказів вчинення позивачем діянь, що утворюють об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, яке ставиться їй у провину, що свідчить про відсутність в її діях складу зазначеного правопорушення із наслідками у виді адміністративної відповідальності.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України).
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до п.1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР України).
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 31.1 ПДР України передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. 
Зі спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП в результаті порушення п.31.1 ПДР, а саме керування автомобілем у якого задні покажчики поворотів червоного кольору, що не відповідає вимогам п.6.1.5 ДСТУ 3649:2010, чим порушено 31.1 ПДР.
Суд звертає увагу, що диспозиція ч.1 ст.121 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом, який, зокрема:
- має несправність системи зовнішніх світлових приладів;
- має технічні несправності, з якими експлуатація транспортного засобу забороняється;
- переобладнаний з порушенням правил, норм і стандартів.
Зі спірної постанови вбачається, що несправність системи зовнішніх світлових приладів транспортного засобу позивача не була підставою для її прийняття.
Згідно з п.31.3 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством:
а) у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху;
б) якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю);
в) якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів;
г) у разі порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв.
У пп.31.4.3 ПДР визначено технічні несправності та невідповідності вимогам зовнішніх світлових приладів, за яких забороняється експлуатація транспортних засобів, а саме: 
а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;
б) порушено регулювання фар;
в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла;
г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу;
ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.
При цьому, в спірній постанові відсутнє будь-яке посилання на положення п.31.3 або 31.4 ПДР, не наведено обґрунтувань, що колір покажчиків повороту не відповідає конструкції транспортного засобу або наявні технічні несправоності зовнішніх світлових приладів, або що транспортний засіб позивача виготовлений або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, натомість зазначено саме про порушення 31.1 ПДР та п.6.1.5 ДСТУ 3649:2010.
За правилами п.6.1.5 ДСТУ 3649:2010 «КОЛІСНІ ТРАНСПОРТНІ ЗАСОБИ. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» усі покажчики поворотів (передні, бічні та задні) відносяться до приладів зовнішніх світлових (ПЗС) та мають бути автожовтого кольору.
Однак, у випадку невідповідності кольору покажчиків повороту вимогам правил, норм і стандартів, така обставина може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП виключно у разі підтвердження факту переобладнання транспортного засобу.
Водночас, приписи ст.251 КУпАП визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
З поданих відповідачем доказів (фотоматеріалів та відеозапису з нагрудної камери поліцейського) вбачається факт експлуатації позивачем автомобіля із задніми покажчиками повороту червоного кольору (а.с.72 зворот, 76).
У свою чергу, позивач зазначає, що жодного переобладнання транспортного засобу нею не здійснювалось.
Колегія суддів звертає увагу, що жодних належних та допустимих доказів того, що конструкція транспортного засобу марки Audi моделі Q5 д.н.з. НОМЕР_1 була переобладнана, внаслідок чого кольори покажчиків повороту зазнали змін і перестали відповідати вимогам правил, норм і стандартів матеріали справи не містять.
В силу ст.31 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, їх складові частини і комплектуючі вироби, що ввозяться на територію України, підлягають перевірці на відповідність діючим стандартам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ООН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів. Правила ввезення транспортних засобів на територію України визначаються Кабінетом Міністрів України.
Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1988 № 1388, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 № 1388 з подальшими змінами, встановлена єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.
Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.
Згідно з Порядком транспортні засоби підлягають державній реєстрації з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.
Відповідно до пункту 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Пунктом 8 Порядку встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Перша державна реєстрація транспортних засобів в Україні проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану певної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковим вимогам правил та нормативів, що підтверджується сертифікатом відповідності, виданим згідно з порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, або відомостями реєстру сертифікатів затвердження типу і виданих виробниками сертифікатів відповідності колісних транспортних засобів та обладнання (пункт 10 Порядку).
Відповідно до сертифікату відповідності №UA.017.033508-24 від 05.07.2024 щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу, виданого ТОВ «Укртехконтроль», копія якого долучена позивачем до позову, даний колісний транспортний засіб може бути зареєстровано і / або допущено до участі у дорожньому русі без виконання подальших процедур затвердження. У вказано у сертифікаті зазначено про відповідність встановлення пристроїв освітлення і світлової сигналізації та їх маркування на автомобілі Правилам ЄЕК ООН R48-03 (а.с.16-17).
Транспортний засіб позивача у встановленому законом порядку пройшов процедуру державної реєстрації, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , видане ТСЦ 8045 (власник: ОСОБА_1 , дата реєстрації: 10.07.2024) (а.с.14).
Таким чином, у встановленому законодавством порядку Держава України в особі Територіального сервісного центру МВС України №8045 (ТСЦ 8045) визнала відповідність транспортного засобу Audi моделі Q5 д.н.з. НОМЕР_1 вимогам правил, норм і стандартів на підставі сертифікату відповідності від 05.07.2024 № UA.017.033508-24.
Факт реєстрації транспортного засобу свідчить про те, що вказаний автомобіль за своїми характеристиками відповідає обов`язковим вимогам правил та нормативів, що підтверджувалося сертифікатом відповідності, в тому числі вимогам п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010, що й було підставою для проведення компетентним органом його реєстрації, факт якої є своєрідним дозволом на експлуатацію на території України, оскільки у випадку невідповідності вищевказаним вимогам автомобіль не був би зареєстрований. 
Частиною 1 ст.29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам і пройшли державний технічний огляд (за винятком транспортних засобів, що не підлягають огляду).
Згідно з ч.1, 4 ст.32 Закону України «Про дорожній рух» переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати правилам, нормативам і стандартам України. Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.
Відтак, транспортні засоби повинні мати зовнішні світлові прилади, які повинні відповідати вимогам конструкції транспортного засобу, у разі переобладнання - вказані зміни повинні бути відображені у реєстраційних документах, проте, в рамках спірних правовідносин, обставина щодо переобладнання належного позивачу транспортного засобу жодним чином не підтверджена.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки транспортний засіб, яким керував позивач, пройшов сертифікацію на відповідність вимогам, а тому числі, ДСТУ 3649:2010 та з огляду на відсутність будь-яких доказів його подальшого переобладнання (зміни кольору задніх покажчиків повороту), у інспектора не було підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, внаслідок чого спірна постанова не може вважатись правомірною та підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
В силу ч.3 ст.272 КАС України судове рішення суду апеляційної інстанції у даній справі не може бути оскаржене.
Керуючись ст.243, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 
Текст постанови виготовлено 14 вересня 2026 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко 

А.Ю.Кучма