ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.07.2026	Справа № 910/4687/26	

Суддя Погрібна С.В., після виходу з лікарняного, розглянувши матеріали за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40, код ЄДРПОУ: 20782312)
до Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, буд. 2, код ЄДРПОУ: 31725604)
про стягнення коштів
без виклику сторін,
УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПЗУ Україна» (далі - позивач/ ПрАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА») до Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» (далі - відповідач / КП «КИЇВПАСТРАНС») про стягнення 41 502,30 грн страхового відшкодування.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України не виконав зобов`язання щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) майну власника транспортного засобу КІА STONIC, д.н.з. НОМЕР_1 , водієм транспортного засобу - трамваю, д.н.з. НОМЕР_2 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та який на момент ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем.
Ухвалою суду від 27.04.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час на усунення недоліків.
28.04.2026 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, прийнята судом.
Ухвалою суду від 04.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
20.05.2026 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (вх. № 07-11/40287/26), в якому заперечував проти задоволення позовних вимог.
Зазначив, що страхове відшкодування було перераховано не безпосередньо страхувальнику (потерпілій особі), а на рахунок ТОВ «Корея Моторс на Подолі».
У матеріалах справи відсутні докази подання страхувальником заяви про страхову виплату, а також будь-які документи, які б підтверджували волевиявлення страхувальника щодо перерахування страхового відшкодування саме на рахунок третьої особи. 
Відсутність відповідної заяви з боку страхувальника ставить під сумнів як правомірність здійснення страхової виплати, так і факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором страхування.
Також у матеріалах справи відсутній звіт про вартість матеріального збитку, що підтверджує розмір збитків у сумі 41 502, 30 грн.
26.05.2026 позивач подав до суду відповідь на відзив (вх. № 07-11/42266/26), яка залишається судом без розгляду, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 ГГПК України позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2026, між іншого, встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позовну заяву.
20.05.2026 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, до якого були долучені докази його надсилання іншим учасникам справи.
Відповідно до квитанції про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС № 7172913, поданий відповідачем, відзив на позовну заяву з додатками був доставлений до електронного кабінету позивача 20.05.2026 о 10:50 год.
Таким чином, позивач, у встановлений судом строк, повинен був подати відповідь на відзив до 25.05.2026 (включно).
В свою чергу, позивач подав відповідь на відзив 26.05.2026. Жодних клопотань про продовження процесуального строку на подання відповіді на відзив до суду не надходило.
Згідно зі статтею 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
На підставі вище викладеного, суд виснує, що відповідь на відзив подана позивачем з порушенням встановленого судом строку, а тому підлягає залишенню без розгляду.
Під час розгляду справи по суті, судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи та встановлено обставини.
Рішення виноситься суддею з урахуванням строку її перебування на лікарняному.
Окрім того, у зв`язку зі збройною агресією збоку РФ, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, враховуючи поточну обстановку, постійні тривоги, які впливають на працездатність, суд був вимушений вийти за межі строку винесення рішення, встановленого ГПК України.
Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступне.
28.06.2024 між ПрАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № OSD.081445.04, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом КІА STONIC, д.н.з. НОМЕР_1 .
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу КІА STONIC, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 .
03.03.2025, ОСОБА_2 , за адресою: м. Київ, вул. Мижигірська, 28, керуючи транспортним засобом - трамвай, д.н.з. НОМЕР_2 , не дотрималася безпечної швидкості, допустила з`їзд з трамвайних колій та здійснила наїзд на припаркований автомобіль КІА STONIC, д.н.з. НОМЕР_1 , який зупинився позаду, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Подільського районного суду міста Києва від 13.06.2025 у справі № 758/3641/25 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Зазначена постанова набрала законної сили 24.06.2025.
Матеріали справи містять заяву про настання 03.03.2025 випадку, що має ознаки страхового відшкодування та пояснення до заяви, не підписані потерпілою особою.
В свою чергу, 06.03.2025 уповноваженою особою позивача проведено огляд пошкодженого транспортного засобу КІА STONIC, д.н.з. НОМЕР_1 , та складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість).
Відповідно до попереднього замовлення - наряду ТОВ «Корея Моторс на Подолі» № КП032639 від 06.03.2025 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу КІА STONIC, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 41 502,30 грн з ПДВ.
Відповідно до рахунку на оплату за заказ - нарядом №32639 від 06.03.2025 ТОВ «Корея Моторс на Подолі» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу КІА STONIC, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 41 502,30 грн з ПДВ.
26.03.2026 ПрАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА» визначило суму страхового відшкодування, яке підлягає виплаті власнику пошкодженого транспортного засобу КІА STONIC, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 32 847,30 грн, з урахуванням взаємозаліку на недоотриману страхову премію у розмірі 8 655,00 грн, що відображено у страховому Акті № 54079/1.
На підставі страхового Акту № 54079/1 від 26.03.2026 ПрАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА» прийнято рішення про виплату суми страхового відшкодування у розмірі 32 847,30 грн.
27.03.2025 ПрАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА» перерахувало на банківські реквізити ТОВ «Корея Моторс на Подолі» страхове відшкодування у розмірі 32 847,30 грн, призначення платежу: страхове відшкодування ОСОБА_1 , зг. р/ф № 32639 від 06.03.2025.
При прийнятті рішення судом враховано наступне:
Відповідно до частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно зі ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Як передбачено ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.
При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту), укладеного із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець (вказана позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц).
За ч. 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
20.06.2024 набрав чинності новий Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який введено в дію з 01.01.2025.
У ч. 6 розділу 6 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 20.06.2024 зазначено, що дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону.
Згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у редакції станом на момент спірних правовідносин, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у редакції станом на момент спірних правовідносин, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.
При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Звіт про оцінку транспортного засобу, в тому числі і калькуляція є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається можлива, але некінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
У разі здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, витрачених на його відновлення, а у разі непроведення ремонту як вартість матеріалів і робіт, необхідних для його відновлення в майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №753/19288/14-ц і від 2 червня 2022 року у справі №638/10072/19).
У постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі №924/625/17 суд касаційної інстанції зазначив, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а тому суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової автотехнічної експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на який проводився ремонт автомобіля.
У разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Судом встановлено, що 03.03.2025, ОСОБА_2 , за адресою: м. Київ, вул. Мижигірська, 28, керуючи транспортним засобом - трамвай, д.н.з. НОМЕР_2 , здійснила наїзд на припаркований автомобіль КІА STONIC, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Винною у вчиненні вищезазначеної ДТП постановою Подільського районного суду міста Києва від 13.06.2025 у справі № 758/3641/25 визнано ОСОБА_2 , яка, на момент вчинення ДТП, була водієм трамваю та перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що не заперечував відповідач у відзиві на позовну заяву, а тому відповідно до ч.1 ст. 75 ГПК України вказані обставини не підлягають доказуванню.
В подальшому, ПрАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА», на підставі попереднього замовлення - наряду ТОВ «Корея Моторс на Подолі» № КП032639 від 06.03.2025, рахунку на оплату за заказ - нарядом №32639 від 06.03.2025 ТОВ «Корея Моторс на Подолі» та страхового Акту № 54079/1, 27.03.2025 перерахувало на банківські реквізити ТОВ «Корея Моторс на Подолі» страхове відшкодування у розмірі 32 847,30 грн, призначення платежу: страхове відшкодування ОСОБА_1 , зг. р/ф № 32639 від 06.03.2025.
При цьому, на суму 8 655,00 грн ПрАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА» здійснила взаємозалік на недоотриману страхову премію, що відображено у страховому Акті № 54079/1.
Отже, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази про те, що пошкоджений транспортний засіб КІА STONIC, д.н.з. НОМЕР_1 , був відремонтований, то розмір шкоди повинен визначатися відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, в даному випадку, ТОВ «Корея Моторс на Подолі».
Доводи відповідача щодо того, що розмір матеріального збитку повинен визначатися Звітом про оцінку розміру матеріального збитку судом до увагу не приймаються, оскільки як вже було зазначено вище, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. 
Норма ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".
Згідно з п.1.6 Методики відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а відповідно до п.2.3 Методики вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.
Відповідачем, в свою чергу, не спростовано, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу КІА STONIC, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 41 502,30 грн є необґрунтованою.
Також суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що страхове відшкодування було виплачене не на рахунок потерпілої особи, а на рахунок ТОВ «Корея Моторс на Подолі», тобто станції технічного обслуговування на якій проводився відновлювальний ремонт транспортного засобу КІА STONIC, д.н.з. НОМЕР_1 , з огляду на їх беззмістовність.
Отже, судом встановлено, що до позову додані докази проведення фактичного ремонту пошкодженого автомобіля та у зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором добровільного страхування наземного транспорту № OSD.081445.04 позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення із відповідача страхового відшкодування у сумі 41 502,30 грн, що має наслідком задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.
На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 118, 129, 232-233, 237-238, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Стягнути з Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, буд. 2, код ЄДРПОУ: 31725604) на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40, код ЄДРПОУ: 20782312) суму страхового відшкодування у розмірі 41 502,30 грн та судовий збір у розмірі 3 328,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені статтями 256, 257 ГПК України.
Рішення складено та підписано після виходу судді з лікарняного 06.07.2026.

Суддя Світлана ПОГРІБНА