ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"03" вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 916/2750/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Деркач Т. Г. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників 
справу № 916/2750/26 
за позовом Фізичної особи-підприємця Бордуна Володимира Львовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРЕМІУМ ТРАНС ПЛЮС” (73003, м. Херсон, вул. Шевченка, 1, кімната 66, код ЄДРПОУ 46084029);
про стягнення 182 592,20 грн 
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Бордун Володимир Львович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРЕМІУМ ТРАНС ПЛЮС” 182 592,20 грн.
В обґрунтування позовних вимог Фізична особа-підприємець Бордун Володимир Львович (Експедитор) посилається на неналежне виконання ТОВ “ПРЕМІУМ ТРАНС ПЛЮС” (Замовник) умов укладеного між сторонами договору № 02/04/2026 від 15.04.2026 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі - договір). 

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.07.2026 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Бордуна Володимира Львовича до Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРЕМІУМ ТРАНС ПЛЮС” про стягнення 182 592,20 грн суд прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі № 916/2750/26.
Справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.
Відповідач відзиву на позов не подав, своїм правом на захист не скористався.

Стислий виклад позиції позивача
Унаслідок невиконання зобов`язань за договором у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, яка станом на день розгляду справи становить 182 592,20 грн основного боргу. 
Через несплату боргу позивач звернувся до суду за стягненням.

Обставини справи встановлені судом 
15.04.2026 між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання транспортно - експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом. 
Згідно з умовами п. 2.1 договору 1.2. Замовник доручає Експедитору за винагороду організовувати перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародних і внутрішніх повідомленнях.
Згідно з розділом 3 договору ціни за цим Договором і його додатків (заявки) встановлені в національній грошовій одиниці України - в гривнях, або в інших валютах, при цьому мається на увазі ціна в гривнях за курсом НБУ за погодженням сторін або на день вивантаження, або на день завантаження. Ціни є договірними і узгоджуються для кожного перевезення (групи однотипних перевезень) виходячи з конкретної ситуації на транспортному ринку в заявці за погодженням сторін. 3.2 Ціни є договірними і визначаються, виходячи з актуальної ситуації на транспортному ринку і обсягу наданих транспортно- експедиційних послуг. 3.3. Ціна включає в себе винагороду Експедитора, і витрати Експедитора на оплату послуг організацій залучених до виконання перевезення. Розмір винагороди Експедитора визначається різницею між ціною фрахту, узгодженої з Замовником, і ціною фрахту, узгодженої з перевізником і іншими учасниками транспортного процесу. 3.4. Відшкодування витрат Експедитора і оплата його послуг проводиться на розрахунковий рахунок Експедитора на підставі виставленого рахунку, заявки, і акту прийому-передачі виконаних робіт. 3.5. Платежі за виконані послуги (витрати Експедитора по виконанню заявок Замовника: транспортні послуги перевізника, витрати з оформлення митних процедур, пені, штрафи і т.д., а також винагороду Експедитора за транспортно-експедиційні послуги) виробляються відповідно до строків, що вказані у заявці, але не пізніше 5-ти банківських днів з дня отримання Замовником оригіналів рахунку-фактури, акту виконаних робіт та податкової накладної. 3.6. Оплата здійснюється на підставі рахунку Експедитора. 
Відповідно до п. 8.1. договору цей Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до « 31» грудня 2026 року або до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. 
Між позивачем та відповідачем 15.04.2026, шляхом обміну простими електронними листами, була укладена Заявка №1/1 на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом. За умовами Заявки, ФОП Бордун В.Л. узяв на себе зобов`язання на міжнародне перевезення вантажу за маршрутом: м. с-Гертогенбос (Нідерланди) – м. Гольбах (Німеччина) – м. Кременчук (Україна). 
До безпосереднього виконання перевезення експедитором ФОП Бордуном В. Л. був залучений перевізник ТОВ «МАРОЛ ТРАНС». З перевізником укладена відповідна заявка на транспортне перевезення. 
На підтвердження укладення договору перевезення, з огляду на положення ст. ст. 4, 9 КДПВ, були виготовлені дві міжнародні товаро-транспортні накладні CMR №б/н від 20.04.2026 та №б/н від 22.04.2026. 
Дані про експедиторів (ТОВ «ПРЕМІУМ ТРАНС» та ФОП Бордун В. Л.) в транспортній накладній не відображаються. 
Послуга з організації перевезення, за погодженим в Заявці маршрутом, була надана без зауважень та застережень замовника перевезення (вантажоодержувача). Обставину належного виконання перевезення підтверджують відтиски печаток та підписи уповноважених осіб вантажоодержувача в графі 24 накладних CMR.
Погоджена в пункті «Ставка і форма оплати» Заявки, вартість перевезення становить 5500,00 євро.
За змістом цього ж пункту Заявки, - кошти сплачуються у гривнях за курсом НБУ, встановленим на день замитнення (митного оформлення на експорт). 
За даними відтиску штаму угорської митниці в графах 19, 20 накладних CMR, митне оформлення відбулося 25.04.2026. Курс НБУ на вказану дату становив 51,3804 грн, що передбачає оплату перевезення в гривнях у сумі 282 592,20 грн. За змістом цього ж пункту оплата безготівкова, проводиться протягом 10 днів після направлення оригіналів документів, які, за звичаями ділового обороту, що склалися в галузі міжнародних перевезень є підставою для проведення оплати. 
Документи, котрі є підставою для проведення оплати наданої послуги, 06.05.2026 були направлені замовнику, поштовим перевізником ТОВ «НОВА ПОШТА» за Експрес-накладною №59001643934649. Враховуючи те, що сервіси цього поштового оператора не передбачають огляду відправлення, опис документів не проводився.
За даними електронної відмітки поштового оператора у вказаній Експрес накладній, виданій за результатами доставки, відправлення було вручене відповідачу 09.05.2026. 
Будь-яких зауважень щодо обсягу чи змісту отриманих документів не заявлено. 
З наступного дня – 10.05.2026 (десятий день, визначений граничним днем для проведення оплати) завершився 19.05.2026. 
Втім, в погоджені сторонами строки, перевезення оплачене було лише частково, а саме: 15.05.2026, згідно з платіжною інструкцією №6 100 000,00 грн. З урахуванням вказаного платежу, з 20.05.2026 грошове зобов`язання відповідача перед позивачем на суму 182 592,20 грн вважається простроченим.

Висновки суду
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Приписами статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно із приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Приписами статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як встановлено статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до основних положень цивільного і господарського законодавства договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, які мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до договору.
Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, зазначає, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є укладений між сторонами справи договір перевезення. 
Суд установив, що на виконання умов договору, на підставі заявки №1/1 на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом. 
За умовами Заявки, позивач узяв на себе зобов`язання на міжнародне перевезення вантажу за маршрутом: м. с-Гертогенбос (Нідерланди) – м. Гольбах (Німеччина) – м. Кременчук (Україна). 
До безпосереднього виконання перевезення експедитором позивач залучив перевізника ТОВ «МАРОЛ ТРАНС». З перевізником укладена відповідна заявка на транспортне перевезення. 
На підтвердження укладення договору перевезення, з огляду на положення ст. ст. 4, 9 КДПВ, були виготовлені дві міжнародні товаро-транспортні накладні CMR №б/н від 20.04.2026 та №б/н від 22.04.2026. 
Згідно з умовами договору вартість перевезення у сумі 282 592,20 грн повинна бути оплачена протягом 10 днів після направлення оригіналів документів. 
Суд установив, що 06.05.2026 документи були направлені замовнику, поштовим перевізником ТОВ «НОВА ПОШТА» за Експрес-накладною №59001643934649. 
За даними електронної відмітки поштового оператора у вказаній Експрес накладній, виданій за результатами доставки, відправлення було вручене відповідачу 09.05.2026. 
Будь-яких зауважень щодо обсягу чи змісту отриманих документів не заявлено. 
З наступного дня – 10.05.2026 (десятий день, визначений граничним днем для проведення оплати) завершився 19.05.2026. 
Втім, в погоджені сторонами строки, перевезення оплачене було лише частково, а саме: 15.05.2026, згідно платіжної інструкції №6 сплачено 100 000,00 грн. 
На день подання даного позову відповідач так і не виконав умови договору в частині оплати наданих позивачем послуг перевезення у сумі 182 592,20 грн.
Станом на день розгляду справи відповідачем не надано доказів, які б спростували позовні вимоги.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 182 592,20 грн.
В позовній заяві позивач заявив витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 300,00 грн та 3 000,00 грн як гонорар успіху. 
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1-6 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
У ч. 5 ст. 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На підтвердження витрат на професійну (правничу) допомогу позивач надав до суду:
1) Договір №б/н від 23.06.2026 про правову допомогу.
2) Акт приймання-передачі послуг від 25.06.2026 на суму 14 300,00 грн.
3) Меморіальний касовий ордер №10-06 від 25.06.2026.
4) Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №507 від 16.05.2008..
4) Ордер серія ВО №1126787 від 14.06.2026 на адвоката Лоза В. М.
З правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21 тощо, випливає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. 
Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Отже, господарський суд, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України. При цьому, таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони. 
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2019 у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 29.10.2020 у справі №686/5064/20, від 19.01.2022 у справі №910/789/21.
Господарський суд наголошує, що надані відповідачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат (постанова Верховного Суду від 27.09.2023 у справі №911/1610/22).
Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (рішення від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Оцінивши надані позивачем докази понесених судових витрат за критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, господарський суд вважає, що відповідні витрати позивача пов`язані із розглядом справи, їх розмір не є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, оскільки спір не складний, позовна заява містить виклад обставин фактично на трьох аркушах, одну заявку про перевезення вантажу та декілька митних накладних, крім того заявлена лише сума заборгованості без штрафних санкцій, які б потребували здійснення розрахунку. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 6 000,00 грн витрат на правничу допомогу та 1 000,00 грн гонорару успіху.
Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.
У ст. 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За наведених умов, господарський суд задовольняє позов Фізичної особи-підприємця Бордуна Володимира Львовича про стягнення 182 592,20 грн з Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРЕМІУМ ТРАНС ПЛЮС”. 
Судові витрати покладаються на відповідача відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРЕМІУМ ТРАНС ПЛЮС” (73003, м. Херсон, вул. Шевченка, 1, кімната 66, код ЄДРПОУ 46084029) на користь Фізичної особи-підприємця Бордуна Володимира Львовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 182 592,20 грн заборгованості за договором, 2 662,40 грн судового збору, 6 000,00 грн витрат на правову допомогу, 1 000,00 грн гонорар успіху.
Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.
Повне рішення складено 03 вересня 2026 р.

Суддя Т.Г. Деркач