ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
02096, м. Київ, вул. Кошиця, 5-А

справа № 753/23765/24
провадження № 2/753/1430/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді  Каліушка Ф.А.
при секретарі  Володько С.С.
за участю:    
представник позивача  не з`явився;
відповідач  не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - 

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Діджи Фінанс») звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Посилаючись на те, що 08.11.2021 року з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/, відповідачем подано заявку на отримання кредиту №10004726671. Електронний підпис накладено відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Таким чином, між відповідачем та ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» укладено Договір про споживчий кредит від 08.11.2021 року, на підставі якого відповідачу були перераховані кредитні кошти в сумі 7 500,00 грн.
Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість. 
05.09.2022 року ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» (яке змінило найменування на ТОВ «КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАНС») відступило право вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Згідно з наданим розрахунком, сума боргу відповідача становить 26 547,75 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7 500,00 грн.; заборгованість за відсотками - 19 047,75 грн.
Позивач просить суд стягнути із ОСОБА_1 зазначену заборгованість, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла заява, в якій він просив зупинити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. В обґрунтування заяви відповідач зазначив, що з 2002 року є військовослужбовцем ЗСУ, а з 24 лютого 2022 року постійно перебуває у бойових відрядженнях. Відповідач вказав, що наразі знаходиться у бойовому відрядженні у військовій частині НОМЕР_1 ОТУ «ЗАПОРІЖЖЯ», а його особисті документи були знищені 13.10.2024 року під час обстрілу.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.01.2025 здійснено перехід до розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи в судове засідання на 18.03.2025 та задоволено клопотання позивача про витребування доказів у АТ «ПУМБ» щодо перерахування коштів.
26.02.2025 від АТ «ПУМБ» на виконання ухвали суду надійшла відповідь (вих. №КНО-07.8.5/2391БТ від 23.02.2025), відповідно до якої вказано про те, що 08.11.2021 року проведена операція на суму 7 500,00 грн. (відправник ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», ID транзакції 016690794828) з використанням сервісу переказу коштів через АТ ПУМБ на карту НОМЕР_2 . Банківська платіжна картка № НОМЕР_3 не емітована АТ ПУМБ.
В судове засідання, яке відбулося 18.03.2025, представник позивача не з`явилась, натомість через систему «Електронний суд» надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому повторно надіслав на електронну пошту суду заяву, в якій він просив зупинити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України з викладених у первісній заяві про зупинення провадження у даній справі підстав, у зв`язку з чим судом відкладено розгляд справи до 19 червня 2025, про що було повідомлено сторони належним чином.
Окрім того, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.03.2025 з метою перевірки вказаних відповідачем у клопотанні про зупинення провадження у даній справі обставин, судом було витребувано інформацію щодо проходження відповідачем військової служби з відповідних державних органів та військової частини.
На виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 18.03.2025 надійшли наступні відповіді:
?Департамент персоналу Міністерства внутрішніх справ України повідомив, що витребувана інформація стосовно ОСОБА_1 у них відсутня.
?Головне управління Національної гвардії України вказало, що громадянин ОСОБА_1 військову службу в Національній гвардії України не проходить.
?Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » повідомив, що за їхніми обліками ОСОБА_1 не значиться.
?Командир військової частини НОМЕР_1 офіційно повідомив суд, що військовослужбовець ОСОБА_1 військову службу у військовій частині НОМЕР_1 наразі не проходить і раніше не проходив.
?Командування в/ч НОМЕР_1 підтвердило, що 13.10.2024 року підполковник ОСОБА_1 дійсно перебував у відрядженні до їхньої частини, де внаслідок ворожого обстрілу втратив особисті документи.
?Факт втрати документів під час обстрілу КСП військової частини НОМЕР_1 також підтверджується наданими суду витягами з бойового донесення та журналу ведення бойових дій від 13.10.2024 року.
Відповідач, в судове засідання, яке відбулось 19.06.2025, вдруге не з`явився, будучи повідомленим про дату час та місце розгляду справи належним чином, будь-яких заяв/клопотань з процесуальних підстав від нього до суду не надходило.
Розглянувши в судовому засіданні подане відповідачем клопотання про зупинення провадження у даній справі, оцінивши наведені, додані відповідачем та на виконання ухвали суду вищенаведені докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача виходячи з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.
Офіційною відповіддю командування військової частини НОМЕР_1 спростовано твердження відповідача про проходження ним служби у вказаній частині. Сам по собі підтверджений факт перебування особи у короткостроковому відрядженні у жовтні 2024 року не доводить факту її постійної військової служби на момент розгляду справи, а доказів проходження служби в інших військових формуваннях (довідки встановленої форми з фактичного місця служби) відповідачем не надано. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання про зупинення провадження та переходить до вирішення спору по суті.
За приписами ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.
Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
Суд бере до уваги, що відповідач був належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, своїм правом на ознайомлення з матеріалами справи (за час з моменту відкриття провадження у даній справі пройшло більш ніж півроку) та подання у спосіб визначений процесуальним законом відзиву на позов не скористався, та встановлені вище обставини, суд визнає причини неявки в судове засідання відповідача не поважними, внаслідок чого дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе проводити його у відсутності сторони відповідача, який був належним чином повідомлена про день та час судового засідання.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 08.11.2021 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» для отримання фінансових послуг.
Відповідач підписав заявку (оферту), якою погодився з істотними умовами правочину та в якій зазначив свої особисті дані. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти, наданої позичальником.
08.11.2021 року відповідач ОСОБА_1 підписав Договір про споживчий кредит №10004726671, що підтверджується електронним підписом одноразового ідентифікатора. 08.11.2021 року на банківську картку відповідача було перераховано 7 500,00 грн., що підтверджується відповіддю та виписками, наданими на ухвалу суду АТ «ПУМБ». 
Відповідно до розрахунку за Договором про надання споживчого кредиту №10004726671 від 08.11.2021 року, заборгованість відповідача  ОСОБА_1  становить 26 547,75 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 7 500,00 грн., заборгованість за відсотками становить 19 047,75 грн.
05.09.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» укладено Договір факторингу №556/ФК-22, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» передав ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняв належні ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимог.
У відповідності до Витягу з Реєєстру прав вимоги, що є Додатком №1 до Договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022 року, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» передало, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №10004726671 від 08.11.2021 року до відповідача  ОСОБА_1  на суму 26 547,75 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 7 500,00 грн.; - заборгованість за відсотками становить 19 047,75 грн.; - заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн.; - заборгованість за пенею становить 0 грн.
27.11.2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» направило на поштову адресу відповідача  ОСОБА_1  досудову вимогу про сплату заборгованості за договором №10004726671 від 08.11.2021 року у розмірі 26 547,75 грн. для належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.
Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положенням статті 611 ЦК України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Законом України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, та який підписано представником ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» заборгованість відповідача за кредитним договором №10004726671 від 08.11.2021 року становить 26 547,75 грн.
Розмір заборгованості та її складові відповідачем не спростовано.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).
Положенням ст. 611 ЦК України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, згідно наданих суду доказів - документів вбачається, що після укладення кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти, проте допустив прострочення погашення заборгованості в строк визначений договорами, графіком платежів, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, а отже відповідач повністю зобов`язання по погашенню боргу не виконав, у зв`язку з чим позивач відповідно до стст. 1048, 1049, 1050 ЦК України має право вимагати стягнення заборгованості за договором в повному обсязі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідач не оспорював договір, укладений між ним та первісним кредитором, не надав суду доказів, що кредитні договори укладені проти його справжньої волі.
Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тих обставин, що на момент укладення кредитного договору відповідач звертався до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодившись зі всіма умовами такого договору.
На спростування доводів позовної заяви, доказів у формі контррозрахунку відповідачем не надано.
Відповідач був вільним в укладанні зазначеного договору та був обізнаний з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодився, підписавши відповідні документи.
Своїми діями відповідач ОСОБА_1 погодився з умовами сплати процентів за користування кредитними коштами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн., а також здійснено витрати на правову допомогу в сумі 6 000,00 грн.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано: - договір №42649746 про надання правової допомоги від 01.04.2024 року; - акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 16.09.2024 року на суму 6 000,000 грн.; - детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних ОСОБА_2 , необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості від 16.09.2024 року.
Відповідач не скористався правом на подання заяви про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, передбаченим ч. 4 ст. 137 ЦПК України, у зв`язку з чим підстав для їх зменшення суд не вбачає. Таким чином, суд вважає доведеними витрати позивача на професійну правничу допомогу належними та допустимими доказами у розмірі 6 000,00 грн.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені представником позивача вимоги про стягнення витрати на правову допомогу підлягають задоволенню в розмірі 6 000,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 530, 533, 536, 549, 550, 610, 625, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 76-82, 89, 141, 263-265, 274-279, 280, 284, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (код ЄДРПОУ 42649746, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8) заборгованість за кредитним договором №10004726671 від 08.11.2021 року у розмірі 26 547, 75 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ:      КАЛІУШКО Ф.А.

Дата складення та підписання повного тексту рішення 01 березня 2026 року.