Справа № 361/3419/26 
Номер провадження: 2/365/519/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

11 серпня 2026 року селище Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Кучерявої Л.М. 
за участю секретаря судового засідання Савоскули Л.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2026 року уповноважений представник позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» - адвокат Усенко М.І., через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 897645 від 19.07.2020 в розмірі 16400,00 та понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.07.2020 між ТОА «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 897645, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сума кредиту - 5000,00 гривень. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надало відповідачу грошові кошти в обсязі та на строк, визначений договором. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала - не вносила платежі, передбачені умовами одговору для повернення отриманих коштів та сплати процентів за користування кредитом. У зв`язку із цим у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором. 24 березня 2021 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» уклали Договір факторингу № ККЛУ-24032021, згідно якого ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 897645 від 19.07.2020. Станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем становить 16400,00 гривень, а саме: 5000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 11400,00 гривень - заборгованість за процентами.
Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Ведмідь Н.В. своєю ухвалою від 08.04.2026 матеріали цивільної справи № 361/3419/26 передала на розгляд Згурівському районному суду Київської області за підсудністю.
19 травня 2026 року зо Згурівського районного суду Київської області надійшли матеріали цивільної справи № 361/3419/26 за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19.05.2026 для розгляду цієї цивільної справи визначено суддю Кучеряву Л.М.
Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. своєю ухвалою від 25.05.2026 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановила сторонам відповідні строки для подання заяв по суті справи, призначила справу до розгляду та задовольнила клопотання про витребування доказів.
На виконання ухвали суду від 25.05.2026 в частині витребування доказів 30.07.2026 до суду від АТ «ОТП БАНК» надійшла витребовувана інформація.
У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.
Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити її правову позицію щодо предмета спору.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, додатково направив клопотання, в якому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, розгляд справи просив здійснювати у відсутність представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 повторно в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судових повісток за адресою її реєстрації та публікації оголошення про виклик в суд на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи, заяви про розгляд справи у її відсутність та відзиву на позовну заяву до суду не направляла.
За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання.
З досліджених письмових доказів судом встановлено, що 19.07.2020 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою ІТС товариства укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 897645, за умовами якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту - 5000,00 гривень; строк кредиту - 30 днів; тип процентної ставки - фіксована, стандартна процентна ставка - 1,90% в день, знижена процентна ставка - 1,90% в день. Кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, що має наступні реквізити НОМЕР_1 . Договір підписаний електронним підписом 19.07.2020 08:24:34 ОСОБА_1 . У Додатку № 1 до Договору № 897645 від 19.07.2020 визначено графік платежів ОСОБА_1 , який підписано електронним підписом 19.07.2020 08:24:34. До Договору № 897645 від 19.07.2020 додано Паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), в якому визначено основну інформацію про умови кредитування, який підписано електронним підписом 19.07.2020 08:23:44 ОСОБА_1 . Із Довідки про ідентифікацію вбачається, що Договір № 897645 від 19.07.2020 підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора Х178, який був відправлений позичальнику 2020-07-19 08:23:15 на номер телефону НОМЕР_2 та часом підписання кредитного договору позичальником є 2020-07.19 08:24:34. 
Відповідно до п. 9.8 цього Договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного використання та направляється клієнту номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІТС товариства. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.
Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. 
Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 897645 від 19.07.2020 підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Підписання Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 897645 від 19.07.2020 свідчить про те, що відповідач всі умови цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною першою ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
На підтвердження факту надання первісним кредитором та отримання відповідачем грошових коштів на виконання умов Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 897645 від 19.07.2020 позивачем до позовної заяви додано лист ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», з якого вбачається, що на виконання договору на переказ коштів № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, укладеного між ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», 19.07.2020 08:28:03 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта в сумі 5000,00 гривень, призначення платежу: зарахування 5000,00 грн на карту НОМЕР_3 . Видача коштів здійснювалася відповідно до Закону України «Про платіжні послуги», а відтак, такий лист надавача платіжних послуг є належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу.
Крім того, факт зарахування кредитних коштів від первісного кредитора відповідачу ОСОБА_1 підтверджується інформацією, наданою АТ «ОТП БАНК» на виконання ухвали суду від 25.05.2026, з якої вбачається, що банківська картка № НОМЕР_3 випускалася на ім`я ОСОБА_1 та 19.07.2020 на вказану картку зараховано переказ у сумі 5000,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Тобто, відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Судом встановлено, що 24.03.2021 між ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»(Фактор) та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Клієнт) укладено Договір факторингу № ККЛУ-24032021, за умовами якого Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.
24 березня 2021 року між ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» підписано Акт приймання-передачі Реєстру божників до Договору факторингу № ККЛУ-24032021 від 24.03.2021 та цього ж дня ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»здійснило оплату на рахунок ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № ККЛУ-24032021 від 24.03.2021.
Із Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № ККЛУ-24032021 від 24.03.2021 вбачається, що до ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 897645 від 19.07.2020 у загальному розмірі 16400,00 гривень. 
03 березня 2026 року ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» направило відповідачу ОСОБА_1 досудову вимогу про виконання свого зобов`язання перед ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 897645 від 19.07.2020.
Із Розрахунку заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 897645 від 19.07.2020 вбачається, що за відповідачем ОСОБА_1 рахується непогашена заборгованість у загальному розмірі 16400,00 гривень, з яких: 5000,00 - прострочене тіло кредиту; 11400,00 гривень - прострочені відсотки. Нарахування відсотків, пені, штрафів позивачем не здійснювалося.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала свої зобов`язання згідно з умовами Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 897645 від 19.07.2020, що призвело до виникнення кредитної заборгованості. Право вимоги до ОСОБА_1 у позивача ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» за кредитним договором виникло на підставі Договору факторингу № ККЛУ-24032021 від 24.03.2021. Позивач просить стягнути із відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 16400,00 гривень, з яких: 5000,00 - прострочене тіло кредиту; 11400,00 гривень - прострочені відсотки. Проте із таким розміром заборгованості суд погодитися не може з таких підстав.
Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). 
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин, так само як і банку та вкладника у межах відносин за договором банківського вкладу.
Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем загальний розмір заборгованості відповідача за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 897645 від 19.07.2020 становить 16400,00 гривень, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5000,00 гривень та простроченої заборгованості за процентами у розмірі 11400,00 гривень. Відсотки, пеня та штрафи позивачем не нараховувались. Проте нарахування процентів здійснене за межами строку кредитування. Відповідно до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 897645 від 19.07.2020 строк користування кредитом погоджений сторонами, а датою повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом встановлено - 18.08.2020. Проте, як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості відсотки за цим договором нараховувались й після спливу визначеного ним строку кредитування. Доказів пролонгації строку дії користування кредитом та укладення відповідних додаткових угод між сторонами позивачем суду не надано. Відтак, доведеним суд вважає лише розмір заборгованості за процентами у розмірі 2850,00 гривень.
Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 897645 від 19.07.2020 у розмірі 7850,00 гривень, з яких: 5000,00 гривень - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 2850,00 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, нараховані в межах строку кредитування. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Щодо судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу ( п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
У позовній заяві позивач вказав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору у сумі 2662,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 гривень, які він поніс у зв`язку з розглядом справи.
Сплата позивачем судового збору в сумі 2662,40 гривень при поданні позову підтверджується платіжною інструкцією № 16472 від 13.03.2026.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надає: договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025; детальний опис наданих послуг до акту № 1107 за Договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 із зазначенням найменувань послуг та кількістю витраченого часу та ордер на надання правничої допомоги.
Суд враховує постанову Верховного Суду від 13.03.2025 по справі № 275/150/22 згідно з якою, суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог співмірності витрат зі складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.
Відповідач ОСОБА_1 клопотання із обґрунтуванням недотримання вимог співмірності витрат зі складністю справи, обсягом і часом виконання робіт до суду не подала, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, які, з урахуванням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню.
Загальна сума, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 складає 7850,00 гривень, що становить 48% від заявлених позовних вимог. Тому, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь ТОВ «КРЕДИТ КАПІТАЛ» підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1277,95 гривень та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3840,00 гривень.
Керуючись ст. 205, 207, 512, 513, 514, 515, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 628, 638, 639, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 141, 223, 247, 273, 274, 280, 281, 282, 284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 897645 від 19.07.2020 у загальному розмірі 7850 (сім тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» сплачений судовий збір у розмірі 1277 (одна тисяча двісті сімдесят сім) гривень 95 копійок та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3840 (три тисячі вісімсот сорок) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Згурівським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:
Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», адреса місцезнаходження: 79018, місто Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Головуючий суддя Л.М. Кучерява