Справа № 459/1687/26
Провадження № 2/451/579/26 

РІШЕННЯ
іменем України
(заочне)
20 серпня 2026 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області у складі: 
головуючого судді Куцик-Трускавецької О.Б.,
секретаря судового засідання Сологуб М.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, -
установив:
Стислий виклад позицій заявника
Представник позивачки О. Плечук звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3 (позивачки) з позовною заявою до ОСОБА_4 (відповідача), в якій просить суд:
визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований за ОСОБА_2 ;
припинити право спільної сумісної власності подружжя на вказаний автомобіль;
визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за її частку в спільному майні подружжя, а саме: одну другу частки ринкової вартості автомобіля в сумі 496 360,00 грн;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4 963,60 грн;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення консультаційних послуг оцінки колісних транспортних засобів в розмірі 916,02 грн.
В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, зокрема, що 28 квітня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб. На даний час на розгляді Радехівського районного суду Львівської області перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розлучення. До 2025 сторони мешкали разом, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. За час перебування у шлюбі подружжя придбало транспортний засіб Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску. Право власності зареєстровано за ОСОБА_2 . Автомобіль придбано на потреби сім`ї, за спільні кошти подружжя усною домовленістю, користувався автомобілем ОСОБА_2 . Угоди про добровільний поділ спільного подружнього майна між сторонами не досягнуто. Оскільки спірне рухоме майно є неподільним, а спільне користування ним є неможливим, позивачка погоджується на сплату їй відповідачем компенсації за 1/2 частину вартості вказаного майна. Середня ринкова вартість автомобіля Volkswagen Tiguan, 2,0 ЕSi 4 Motion 180 HP Comfortline AT - 2011 року випуску об`єм двигуна 1984 куб см, тип пального — бензин, потужність 132 квт, коробка передач - автомат станом на 06.04.2026 становить 496 360,00 грн. Зазначає, що розмір компенсації, що підлягає сплаті позивачці становить 248 180, 00 грн. Враховуючи, що на даний час позивачка з відповідачем не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, яке було придбане ними в період шлюбу і належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, ОСОБА_5 має намір поділити майно, що є об`єктом права сумісної власності подружжя, шляхом визнання за останньою 1/2 вартості автомобіля.
Заяви та клопотання учасників справи
17.06.2026 представником позивачки подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції(а.с.33).
18.06.2026 представником позивачки подано клопотання про відкладення розгляду справи(а.с.37).
20.07.2026 представником позивачки подано клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті(а.с.42).
Процесуальні дії суду у справі
Ухвалою Шептицького міського суду Львівської області від 28.04.2026 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна передано за підсудністю до Радехівського районного суду Львівської області(а.с.22).
Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 25.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження(а.с.29-30).
Ухвалою від 17.06.2026 у задоволенні клопотання представника позивачки – О. Волос адвоката О. Плечука про участь у судовому засіданні 18.06.2026 в режимі відеоконференції у справі №459/1687/26 – відмовлено(а.с.35).
Ухвалою підготовчого засідання від 18.07.2026 розгляд справи відкладено(а.с.38).
Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 20.07.2026 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та призначено справу до судового розгляду по суті(а.с.43).
Зважаючи на вимоги статті 280 та частини 2 статті 247 ЦПК України, судом 20.08.2026 проведено заочний розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Позиція суду 
Суд, з`ясувавши обставини, на які заявниця посилається як на підставу заявлених вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить наступних висновків.
Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
28.04.2022 Радехівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №27. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 » (а.с.8).
З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 встановлено, що транспортний засіб Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску належить ОСОБА_2 , дата реєстрації 11.04.2024 (а.с.6-7).
Відповідно до висновку судового експерта В. Гуля від 06.04.2026 середня ринкова вартість автомобіля Volkswagen Tiguan, 2,0 ЕSi 4 Motion 180 HP Comfortline AT - 2011 року випуску об`єм двигуна 1984 куб см, тип пального — бензин, потужність 132 квт, коробка передач - автомат станом на 06.04.2026 становить 496 360,00 грн(а.с.10).
Відповідно до рахунку №ГВ/2566 адвокатом ОСОБА_7 було сплачено консультаційні послуги з оцінки колісних транспортних засобів у сумі 916,02 грн(а.с.15).
Зміст спірних правовідносин
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки визнати майно спільною сумісною власністю подружжя, поділити його, не відступивши від засади рівності часток подружжя та отримати компенсацію за свою частку у цьому майні.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).
Відповідно до приписів частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, частиною третьою якої передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
Згідно з положеннями частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
За змістом статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Аналогічні положення містяться у частині 2 статті 372 ЦК України.
Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Згідно з приписами частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом частини 1 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (частина 3 статті 372 ЦК України).
Згідно з вимогами частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 лютого 2025 року в справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23) дійшов таких висновків.
СК України встановлює два винятки із загального правила щодо рівності часток подружжя у праві на майно. Суд може зменшити або збільшити частку одного з подружжя із відповідною зміною частки іншого з подружжя. У разі відступлення від засади рівності часток подружжя суд має вказати, які саме обставини стали підставою для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя.
Обставини, які є підставою для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя у праві на майно можна поділити на дві групи: негативні, тобто ті, що надають можливість суду зменшити розмір частки одного з подружжя (частина друга статті 70 СК України); позитивні, що дають змогу суду збільшити розмір частки одного з подружжя (частина третя статті 70 СК України).
Негативні обставини (частина друга статті 70 СК України) - законодавець на рівні СК України передбачив орієнтовний перелік таких обставин (зокрема, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне спільне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї), за наявності яких суд може зменшити частку одного з подружжя. Такі обставини можуть застосовуватися як окремо, так і в сукупності. Тобто законодавець невичерпно виокремив випадки недобросовісної поведінки одного з подружжя як під час шлюбу, так і після його розірвання щодо виконання своїх сімейних обов`язків та майна і встановив наслідок такої недобросовісної поведінки - зменшення розміру частки одного з подружжя. Про недобросовісність одного із подружжя може свідчити, зокрема, приховання певних речей, передання їх на зберігання родичам, продаж спільного майна без згоди другого з подружжя.
Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 70 СК України доповнено словами «ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей)». Тобто на рівні СК України передбачено, що ухиляння від участі в утриманні дитини (дітей) є підставою для втручання в майнову сферу одного із подружжя за ухилення від виконання сімейного обов`язку з утримання дитини (дітей). Законодавець не пов`язує наявність такої негативної обставини з договором про сплату аліментів на дитину (дітей), рішенням суду (судовим наказом) про стягнення аліментів на дитину (дітей), ні з розміром заборгованості з аліментів. Тому ухилення від участі в утриманні дитини (дітей) може мати місце у разі: невиконання одним із батьків договору про сплату аліментів на дитину (дітей); невиконання рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей); нездійснення одним із батьків жодного утримання за відсутності договору про сплату аліментів на дитину (дітей), рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей).
Позитивні обставини (частина третя статті 70 СК України) - суд може збільшити частку в праві на майно того з подружжя, із яким проживають діти до вісімнадцяти років або повнолітні непрацездатні діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Тобто законодавець пов`язує збільшення частки у праві на майно того з подружжя, з яким залишається дитина (діти), у разі, якщо недостатнім є розмір аліментів, які вона (вони) одержують. Таким чином, закон передбачає такий алгоритм: існує та виконується договір про сплату аліментів на дитину (дітей), рішення суду (судовий наказ) про стягнення аліментів на дитину (дітей); на дитину призначаються аліменти; розмір аліментів, які вона (вони) одержує (одержують), недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування; під час поділу майна подружжя частка в майні того з них, з ким проживає дитина (діти), за рішенням суду збільшується. Для застосування частини третьої статті 70 СК України щодо збільшення частки у спільному майні подружжя того з них, з яким проживає дитина з особливими потребами, необхідно встановити, зокрема, які саме потреби виникають у такої дитини та з чим вони пов`язані, як вони можуть забезпечуватися та чи покриває розмір сплачуваних аліментів понесені витрати та їх забезпечення та/або непонесені витрати.
У постанові Верховного суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року в справі № 456/828/17 (провадження № 61-252св17) зроблено висновок про те, що обов`язок, передбачений статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя.
Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову
Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що автомобіль Volkswagen Tiguan, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , зареєстрований за  ОСОБА_2 11.04.2024, тобто під час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 .
У постанові від 25.05.2020 у справі № 347/955/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що у ситуації, коли один із подружжя, який не користується спірним автомобілем, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у вказаному праві, згідно з вимогами статей 60, 61, 70, 71 СК України слід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого із подружжя, який цим автомобілем користується, незалежно від його згоди.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що автомобіль є неподільною річчю, суд приходить до висновку, що автомобіль має бути залишений у користуванні відповідача ОСОБА_2 та на користь позивачки слід стягнути компенсацію у вигляді частини дійсної вартості автомобіля.
Крім того, суд зазначає, що внаслідок виділення автомобіля у власність відповідачеві і стягнення з нього на користь позивача грошової компенсації, право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. 
Відтак, в порядку поділу спільного майна подружжя слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 248 180 (двісті сорок вісім тисяч сто вісімдесят) гривень в якості грошової компенсації половини вартості автомобіля марки Volkswagen Tiguan, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 .
Розподіл між сторонами судових витрат
Судового збору
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 481,8 грн (248 180 х 100% : 496 360,00 грн = 50%; 4 963,60 : 100% х 50%= 2 481,8).
Витрат на професійну правничу допомогу
Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, які сторона позивача просить стягнути з відповідача, підтверджуються доданими до позовної заяви доказами, а саме: додаток №1 до договору про надання правової допомоги №9 від 19.03.2026, у якому сторони обумовили його істотні умови, зокрема, предмет договору та порядок здійснення розрахунків, Актом наданих послуг послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 22.07.2026 та квитанцією про оплату послуг адвоката у сумі 20 000 грн.
За змістом статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частина перша статті 15 ЦПК України визначає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до пункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлює, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей 134, 137, 141 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
З огляду на статтю 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04).
Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частина друга статті 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).
Також і у постанові від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22 ВПВС вкотре нагадала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін
Такі самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України») і витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена.
За наведених обставин, суд вважає обґрунтованими витратами на професійну правничу допомогу у цій справі суму у розмірі 10 000,00 грн, які понесла позивачка, та відповідність їх критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їх розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, яка в силу положень частини 2 статті 141 ЦПК України покладається на відповідача.
На підставі статтями 69, 364, 368, Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 89, 200, 259, 264, 265, 293, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, Радехівський районний суд Львівської області, -
ухвалив:
позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП  НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про поділ майна – задовольнити.
Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки, Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований за ОСОБА_2 .
Припинити право спільної сумісної власності подружжя на вказаний автомобіль.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за її частку в спільному майні подружжя, а саме: одну другу частини ринкової вартості автомобіля в сумі 496 360,00 грн, що становить 248 180 (двісті сорок вісім тисяч сто вісімдесят) гривень. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення консультаційних послу оцінки колісних транспортних засобів в розмірі 916,02 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається продовж тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо продовж строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя | О. Куцик-Трускавецька