КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
28 липня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/12351/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Шкоріної О. І., Саліхова В. В., 
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Бориспільської окружної прокуратури
на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2026 року
у складі судді Яковлєвої Л. В.,
за заявою заступника керівника Бориспільської окружної прокуратури Матяш Андрія Юрійовича
про зміну предмету позову
у цивільній справі № 359/13983/24 Бориспільського міськрайонного суду Київської області
за позовом Бориспільської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бориспільської районної державної адміністрації Київської області
до ОСОБА_1 , Вороньківської сільської ради,
третя особа: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України»,
про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою,
У С Т А Н О В И В:
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2026 року відмовлено у прийнятті до розгляду та повернуто заяву про зміну предмету позову заступника керівника Бориспільської окружної прокуратури у справі № 359/13983/24 за позовом виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бориспільської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 та Вороньківської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ДСГП «Ліси України» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою.
Апелянт - заступник керівника Бориспільської окружної прокуратури - вважає ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2026 року такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що підставами пред`явлення первісного позову у справі № 359/13983/24 слугували обставини прийняття Вороньківською сільською радою Бориспільського району Київської області з перевищенням повноважень рішення від 29.02.2008 № 431-28-V про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 3220881702:02:009:0074 площею 0,5000 га за рахунок земель лісогосподарського призначення державної власності 50 кварталу Кийлівського лісництва філії «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України» без згоди землекористувача та без вилучення її з лісового фонду. Звертає увагу на те, що у зв`язку з набранням чинності 09.04.2025 Законом України «Про внесення змін до ЦК України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким статтю 391 ЦК України доповнено частиною другою, а також з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 та від 02.07.2025 у справі № 902/122/24 про застосування віндикаційного позову як належного способу захисту в межах площі накладення, виникла необхідність зміни способу захисту порушеного права держави. Вказує, що подана прокурором заява передбачала зміну матеріально-правових вимог шляхом витребування на користь держави частини земельної ділянки площею 0,2086 га з геодезичними координатами поворотних точок та скасування записів про реєстрацію прав і кадастрову реєстрацію. Апелянт наголошує, що фактичні підстави позову залишилися незмінними, оскільки ними є обставини неправомірного відведення органом місцевого самоврядування у приватну власність земель лісогосподарського призначення. 
Посилаючись на правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, прокурор зазначає, що зміна предмета означає зміну вимоги, а зміна підстав - зміну обставин, тоді як доповнення позову новими обставинами при збереженні первісних не є зміною підстав. Також апелянт наводить правові висновки у постановах Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20, від 10.11.2021 у справі № 916/1988/20 та від 27.11.2023 у справі № 603/761/19, згідно з якими зміна способу захисту прав у межах тих самих спірних правовідносин становить саме зміну предмета позову, а не пред`явлення нового позову. Зважаючи на викладене, апелянт просить скасувати ухвалу суду від 22 квітня 2026 року про повернення заяви про зміну предмета позову і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже розгляд даної справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Учасники справи належним чином повідомлялись належним чином про розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду від 22.04.2026, що підтверджено звітами про доставку вихідної кореспонденції суду (ухвали про відкриття апеляційного провадження від 29.06.2006) до електронних кабінетів учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відмовляючи у прийнятті до розгляду та повертаючи прокурору заяву про зміну предмета позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння не пов`язані з предметом і підставами позову в первісній редакції, де було заявлено негаторний позов про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою. Встановивши, що у заяві наведено нові матеріально-правові вимоги та інші обставини, які не були визначені позивачем у первісному позові, суд дійшов висновку про наявність фактів одночасної зміни і предмета, і підстав позову. Посилаючись на приписи частини третьої статті 49 ЦПК України та правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц, суд першої інстанції зазначив, що одночасна зміна предмета і підстав позову фактично є пред`явленням нового позову, що процесуальним законом не допускається. На цій підставі суд дійшов висновку про наявність процесуальних підстав для повернення заяви прокурору, роз`яснивши право на звернення з окремим позовом.
Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, що закріплено у частині третій статті 13 ЦПК України.
Згідно з пунктом 2 частини другої та частиною третьою статті 49 ЦПК України позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, а також до закінчення підготовчого засідання змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Процесуальне право на зміну предмета або підстав позову є реалізацією диспозитивності цивільного судочинства. 
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, визначеними, зокрема, статтею 16 ЦК України. 
Підставу позову становлять обставини (фактичні підстави), якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого чи додаткового способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин. Зміна підстав позову - це зміна фактичних обставин, на яких ґрунтується вимога позивача (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 та у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2023 у справі № 603/761/19).
Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15).
Заяву позивача про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц та у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2023 справі № 603/761/19).
Як убачається з матеріалів справи, у первісній позовній заяві прокурор обґрунтовував вимоги тими обставинами, що рішенням Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області № 431-28-V від 29.02.2008 у приватну власність фізичної особи було надано земельну ділянку з кадастровим номером 3220881702:02:009:0074 площею 0,5000 га, яка частково накладається на землі лісогосподарського призначення державної власності у 50 кварталі Кийлівського лісництва. Спірне відведення було здійснено без вилучення землі з Державного лісового фонду України, без згоди постійного лісокористувача ДП «Ліси України» та з порушенням порядку зміни цільового призначення земель, що є порушенням статей 20, 56, 84, 122, 142, 149 Земельного кодексу України та статті 57 Лісового кодексу України. Первісно спосіб захисту було визначено шляхом усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном (негаторний позов) через визнання недійсним рішення сільської ради, скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації земельної ділянки в Кадастрі.
У поданій заяві про зміну предмета позову прокурор, зберігаючи повністю незмінними фактичні обставини щодо неправомірності відведення землі за рахунок державного лісового фонду на підставі рішення Вороньківської сільської ради № 431-28-V від 29.02.2008, змінив спосіб захисту порушеного права держави на витребування з чужого незаконного володіння відповідача частини спірної земельної ділянки площею 0,2086 га за геодезичними координатами поворотних точок (віндикаційний позов) та скасування відповідних записів про державну реєстрацію речових прав і самої земельної ділянки в Кадастрі.
Зазначена корегування матеріально-правової вимоги була здійснена в межах підготовчого провадження та обумовлена уточненням способу захисту прав держави з урахуванням норм чинного законодавства та актуальних правових висновків суду касаційної інстанції.
Аналіз поданої заяви свідчить про те, що позивач доповнив та уточнив позовні вимоги, тобто змінив предмет позову, зауваживши про ті самі фактичні обставини вибуття землі з державної власності. Зміна матеріально-правової вимоги зі збереженням первісних фактичних обставин виникнення спору не є зміною підстав позову, а становить виключно зміну його предмета у розумінні частини третьої статті 49 ЦПК України.
На відміну від ситуацій, коли у заяві висуваються вимоги до нового відповідача з інших підстав або з приводу інших правовідносин, що вимагає об`єднання позовів чи подання нового позову, у цій справі суб`єктний склад відповідачів та коло спірних правовідносин залишилися незмінними.
Посилання суду першої інстанції в обґрунтування відмови у прийнятті заяви на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц, є помилковим, оскільки зазначений висновок застосовується у випадках, коли позивач у своїй заяві одночасно змінює як матеріальну вимогу (предмет), так і обставини та норми права (підстави), що становлять суть абсолютно нового позову. У даній же справі прокурором змінено лише предмет позову (спосіб захисту) при збереженні первісних фактичних підстав.
Суд першої інстанції наведеного вище не врахував, зробив помилковий висновок про те, що прокурором подано новий позов з одночасною зміною предмета та підстав позову, та безпідставно відмовив у прийнятті заяви про зміну предмета позову, що призвело до постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Згідно з частиною першою статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Зважаючи на викладене, апеляційна скарга заступника керівника Бориспільської окружної прокуратури підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2026 року - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу заступника керівника Бориспільської окружної прокуратури задовольнити.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2026 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Є. П. Євграфова

О. І. Шкоріна

В. В. Саліхов