номер провадження справи 17/71/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2026 Справа № 908/998/26
м. Запоріжжя 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Корсуна В.Л., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників матеріали справи № 908/998/26

за позовною заявою: Василівської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області, 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164   
до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю “ФУЛ ФЬЮЖН”, 61045, м. Харків, вул. Яроша Отакара, буд. 18-Г
про стягнення 103 289,67 грн

СУТЬ СПОРУ:

23.04.26 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява за вих. від 20.04.26 № 315/01-25 Василівської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області (далі Василівська МВА) з вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю “ФУЛ ФЬЮЖН” (далі ТОВ “ФУЛ ФЬЮЖН”) про стягнення коштів, які отримані боржником, як оплату за паливо, яке фактично не було поставлено згідно з договором про закупівлю товарів від 20.02.26 № 1702-1 у розмірі 103 289,67 грн, з яких: 92 970,00 грн основного боргу, 3 811,77 грн пені та 6 507,90 грн штрафу. 
23.04.26 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу № 908/998/26 передано на розгляд судді Корсуну В.Л.
Ухвалою від 28.04.26 судом позовну заяву Василівської МВА за вих. від 20.04.26 № 315/01-25 залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 5 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та встановлено позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про усунення недоліків, в якій (до якої):
- зазначити повне вірне місцезнаходження (для юридичних осіб) відповідача;
- надати докази направлення копії позовної заяви і доданих до неї документів листом з описом вкладення на ім`я та вірну (повну) адресу місцезнаходження відповідача або докази надсилання позовної заяви з додатками в електронній формі через підсистему “Електронний кабінет”.
06.05.26 до суду надійшла заява за вих. від 04.05.26 № 351/03-26 про усунення недоліків, якою усунуто недоліки вказані в ухвалі суду від 28.04.26.
Ухвалою від 11.05.26 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у господарській справі № 908/998/26. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи.
Враховуючи положення ч. 1, ч. 4 ст. 116, ст. 248 ГПК України, а також перебування судді Корсуна В.Л. у щорічній відпустці в період з 29.06.26 по 13.07.26 включно, граничним строком розгляду цієї справи судом є 14.07.26 включно.
Частиною 1 ст. 251 ГПК України передбачено, що відзив подається протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 166 ГПК України, відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.
Згідно із ч. 4 ст. 167 ГПК України, заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.
Частинами 1-3 ст. 252 ГПК України визначено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через 30 днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.
Згідно із ч. 5 та ч. 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Як свідчать наявні матеріали справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ні позивач, ні відповідач, суду не надали. Докази зворотнього в матеріалах цієї справи відсутні та суду не надані.
У позовній заяві за вих. від 20.04.26 № 315/01-25 вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю товарів від 20.02.26 № 1702-1, який укладено між відповідачем та позивачем щодо поставки товару за попередньо оплаченими довірчими документами (паливні талони). За твердженням позивача, станом на 11.03.26, згідно з доповідною запискою водія автотранспортних засобів від 11.03.26, на партнерських автозаправних станціях останньому відмовляють у прийнятті паливних талонів, виданих ТОВ «ФУЛ ФЬЮЖН», через їх блокуванням відповідачем. Таким чином, позивач позбавлений можливості отримати оплачений товар (бензин А-95 (Євро 5), що є грубим порушенням умов договору. 12.03.26 позивачем на офіційну електронну адресу відповідача направлено вимогу щодо розблокування паливних талонів та належного виконання договору за договором від 20.02.26 № 1702-1 та забезпечити можливість їх використання на партнерських АЗС. Окремо зазначена вимога була направлена засобами поштового зв`язку за адресою відповідача. Лист відповідачем отримано не було та повернуто відправнику (позивачу). 12.03.26 на електронну адресу Василівської МВА надійшов лист від ТОВ «ФУЛ ФЬЮЖН» щодо відпуску пального, яким було повідомлено про призупинення відпуску пального за талонами. Після отримання цього листа позивач намагався зв`язатись з відповідачем, проте телефони зазначені у договорі від 20.02.26 № 1702-1 не відповідають. Відповідач не здійснює жодних дій щодо належного виконання зобов`язань за договором. В порушення своїх обов`язків, ТОВ «ФУЛ ФЬЮЖН» не виконав свої зобов`язання з поставки Товару - Бензину А-95 (Євро 5). У зв`язку з вказаним у нього утворилась заборгованість в сумі 92 970,00 грн, що є порушенням умов договору, а також цивільного законодавства України. Крім того, через порушення умов договору про закупівлю товарів від 20.02.26 № 1702-1 позивачем, на підставі п. 7.3. Договору, нараховано відповідачу пеню у розмірі 3 811,77 грн та штраф у розмірі 6 507,90 грн. Посилаючись на приписи ЦК України, ГПК України та договір про закупівлю товару від 20.02.26 № 1702-1, позивач просив суд позов задовольнити в повному обсязі.
Ухвала суду від 11.05.26 про відкриття провадження у справі № 908/998/26 доставлена до електронного кабінету Василівської міської військової адміністрацією Василівського району Запорізької області (позивача) 11.05.26 (18:20), що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного листа. 
Відзив на позов, або будь які заперечення від відповідача до суду не надійшли (не надано). 
Суд враховує, що відповідно до ст. 6 ГПК України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 5). Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (ч. 7).
Отже, отримання процесуальних документів через підсистему "Електронний суд" є належним способом повідомлення для осіб, які в обов`язковому порядку мають зареєструвати електронний кабінет в системі ЄСІТС.
Ухвала суду від 11.05.26 про відкриття провадження у справі № 908/998/26 доставлена до електронного кабінету відповідача – 11.05.26 (18:20), що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного листа.
Судом враховано, що відповідно до Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами” (набрав законної сили 18.10.23) вбачається, що з 18.10.23, зокрема, на юридичних осіб покладено обов`язок зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), а також встановлено, що документи, які в обов`язковому порядку мають надсилатися іншій стороні, можуть надсилатися в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля).
Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі “Пономарьов проти України” від 03.04.08, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 
Про хід розгляду справи відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України “Єдиний державний реєстр судових рішень”://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України “Про доступ до судових рішень” № 3262-IV від 22.12.05 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
У відповідності до ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтись в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. 
Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Наявні матеріали справи за № 908/998/26 дозволяють розглянути справу по суті спору.
За таких обставин, спір у справі підлягає вирішенню за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
З урахуванням дії режиму воєнного стану, повітряними тривогами в м. Запоріжжі, а також наявними випадками відключеннями будівлі суду від електропостачання, в Господарському суді Запорізької області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, з метою забезпечення учасників справи правом на належний судовий захист, справу розглянуто у розумні строки враховуючи вищевказані обставини та факти. 
При цьому, судом враховано, що:
- у відповідності до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається; 
- станом на час прийняття та підписання процесуального рішення у цій справі по суті спору бойові дії ведуться на території Запорізької області, а не в місті Запоріжжя; 
- прийом документів Господарським судом Запорізької області здійснюється в паперовому та електронному вигляді; 
- сторони по справі користуючись правами визначеними ст. ст. 42, 46 ГПК України, вправі клопотати та подавати заяви у справі як в паперовому, так і в електронному вигляді. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20.02.26 між Василівською міською військовою адміністрацією Василівського району Запорізької області (далі Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю “ФУЛ ФЬЮЖН” (далі Постачальник) укладено договір про закупівлю товарів № 1702-1 (Договір).
Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору, Постачальник зобов`язується зобов`язується передати (поставити) Замовнику товар: Бензин А-95 (Євро 5), талон, код ДК 021:2015 - 09130000-9 Нафта і дистиляти, (Товар), а Замовник - прийняти і оплатити такий товар.
Згідно із п. 1.2. Договору, кількість, асортимент та вартість Товару визначено Специфікацією до цього Договору (Додаток), яка є невід`ємною його частиною.
У відповідності до п. 1.3. Договору, відпуск Товару здійснюється на підставі довірчих документів (паливних талонів), які підтверджують право на отримання зазначеної кількості Товару через автозаправні станції (надалі - АЗС),
Пунктами 3.1. та 3.2. Договору визначено, що загальна ціна Договору становить 92 970,00 грн, у т.ч. ПДВ - 15 495,00 грн. У ціну Договору включаються всі витрати з урахуванням податків і зборів, що сплачуються або мають бути сплачені Постачальником.
Відповідно до п. 4.1. Договору, розрахунки за Товар здійснюються за фактом постачання Товару. Замовник здійснює оплату Товару протягом 10 банківських днів з моменту підписання видаткової накладної щодо дозвільних документів (талонів).
Датою платежу вважається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Оплата Товару здійснюється в безготівковій формі на підставі видаткової накладної (п. 4.2. та п. 4.3. Договору).
Пунктом 5.1. Договору визначено, що строк поставки Товару - до 05.03.26. Місце поставки Товару (талонів): 69059, Україна, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Парамонова, 6.
У відповідності до п. 5.2. Договору, право власності на Товар переходить до Замовника з моменту оформлення видаткової накладної на Товар.
Згідно із п. 5.3. та п. 5.4. Договору, приймання-передача Товару від АЗС здійснюються Оператором АЗС та уповноваженим представником Замовника (пред`явником паливного талону) за кількістю, що обумовлена номіналом талону. Оператор АЗС Постачальника, після завершення відпуску Товару, зобов`язаний видати уповноваженій особі Замовника (пред`явнику паливного талону) фіскальний чек, в якому зазначаються дата та час обслуговування, марка, кількість відпущеного Товару.
Пунктом 5.5. Договору визначено, що умови поставки, зокрема:
- Постачальник повинен здійснювати продаж палива через стаціонарну мережу автозаправних станцій (АЗС) (власних, орендованих або партнерських), що призначені для заправки транспортних засобів за паливними талонами;
- дія паливних талонів розповсюджується на АЗС (власних, орендованих або партнерських) на території м. Запоріжжя та по всій території України.
- термін дії талонів на пальне повинен бути не менше 12 місяців з дати їх отримання. У разі відсутності обмежень по терміну дії (тобто безстрокових талонів), термін дії не зазначається. У разі, якщо Замовник з якихось причин не зміг використати талони на відпуск протягом терміну їх дії, то постачальник повинен забезпечити безкоштовну заміну талонів па відпуск на чинні, або продовжити термін їх дії без зменшення їх номіналу. У разі, якщо Постачальник здійснює випуск (перехід) на талони нового зразка, він повинен здійснити рівноцінний (у тому числі за номіналом) обмін талонами старого зразка, що залишилися у Замовника та не були реалізовані, на талони нового зразка;
- паливні талони повинні бути номіналом 10 л, 20 л;
- забезпечення безумовного, цілодобового і безперебійного відпуску пального на АЗС (власних, орендованих або партнерських) за талонами Постачальника.
Постачальник зобов`язаний (п. 6.3. Договору):
- забезпечити безперебійну та цілодобову роботу своїх автозаправних станцій (АЗС) за виключенням технологічних перерв (п.п. 6.3.1. Договору);
- забезпечити відпуск Товару, якість якого відповідає умовам, установленим розділом 2 цього Договору (п.п. 6.3.2. Договору);
- забезпечити необхідний асортимент та якість Товару відповідно до діючих стандартів та умов даного договору (п.п. 6.3.3. Договору);
- відпускати Товар на всю вказану у пред`явлених талонах кількість (п.п. 6.3.4. Договору);
- у разі, якщо Замовник з якихось причин не зміг використати талони на відпуск протягом терміну їх дії, то постачальник повинен забезпечити безкоштовну заміну талонів на відпуск на чинні, або продовжиш термін їх дії без зменшення їх номіналу (п.п. 6.3.5. Договору).
Відповідно до п. 9.1. та п. 9.2. Договору, усі спори, що виникають з цього Договору або пов`язані із ним, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами. Якщо відповідний спір не можливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до законодавства Україні.
У відповідності до п. 10.1. Договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін та діє до 31.12.26, але в будь-якому випадку до повного виконання своїх зобов`язань Постачальником та Замовником.
Специфікацією (Додаток до договору) визначено найменування, одиницю, кількість та ціну товару, а саме: Бензин А-95 (Євро-5), талон у кількості 1 500 літрів на загальну вартість з ПДВ 92 970,00 грн. 
На виконання умов договору ТОВ “ФУЛ ФЬЮЖН” передало позивачу талони на пальне, а саме: Бензин А-95 (Євро-5) у кількості 1 500 літрів на загальну суму 92 970,00 грн. 
Позивач, відповідно до платіжної інструкції від 25.02.26 № 13, провів оплату за товар перерахувавши на рахунок відповідача 92 970,00 грн з ПДВ за паливно-мастильні матеріали: Бензин А-95 (Євро-5) талони, згідно договору від 20.02.26 № 1702-1
У відповідності до доповідної записки від 11.03.26, перший заступник начальника Василівської міської військової адміністрації доповіла керівнику Василівської міської військової адміністрації, що 11.03.26 не вдалось заправити автомобіль на партнерському АЗС «Укрнафта» в м. Запоріжжя за талонами Бензину А-95 (Євро 5) наданими ТОВ “ФУЛ ФЬЮЖН”.
Листом за вих. від 09.03.26 № 0903-02 ТОВ “ФУЛ ФЬЮЖН” повідомило позивача, що (дослівно): «У зв`язку із паливною кризою, викликаною війною з Іраном, що спричинило різке та неконтрольоване зростання цін на нафту, а відповідно на пальне в усьому світі та, зокрема, на території України, ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФУЛ ФЬЮЖН», код ЄДРПОУ 45153578 (далі - Товариство) вимушене повідомити про тимчасове призупинення відпуску пального за талонами до стабілізації ситуації із рівнем цін на пальне на внутрішньому ринку України, з метою недопущення закриття компанії та виникнення безнадійної заборгованості. Наразі вживаємо всіх необхідних заходів за для стабілізації роботи Товариства, забезпечення відпуску пального за талонами та відновлення постачання.» 
Вказаний лист надійшов до позивача на електронну пошту 12.03.26, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції позивача від 12.03.26 за вхідним номером 507/01-66)
Василівська МВА звернулась з листом-претензією за вих. від 12.03.26 № 182/01-30 на електронну адресу до ТОВ “ФУЛ ФЬЮЖН” щодо розблокування паливних талонів та належного виконання договору, в якому вимагає негайно розблокувати паливні талони передані за договором від 20.02.26 № 1702-1 та забезпечити можливість їх використання на партнерських АЗС. Крім того просить відповідача надати відповідь на цю претензію протягом 5 робочих днів з моменту її отримання. 
Вказаний лист-претензія позивача за вих. від 12.03.26 № 182/01-30 залишений без відповіді та задоволення. 
Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару за попередньо оплаченими талонами у визначений вищенаведеним договором спосіб та строк і, як наслідок, неповернення суми передоплати, стало підставою для звернення позивача до суду з вимогами до відповідача за захистом своїх порушених прав та інтересів.
Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази), суд дійшов висновку про наступне. 
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. У справах про невиконання боржником умов договору оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, якщо таке порушення може мати наслідком припинення права користування земельною ділянкою, що зазначена в аграрній ноті як місце вирощування, збирання, виробництва, переробки, зберігання та/або утримання майбутньої сільськогосподарської продукції, особа, яка передала в користування боржника за аграрною нотою таку земельну ділянку, повинна надати суду докази здійснення нею заходів досудового врегулювання спору, передбачених Законом України «Про аграрні ноти» (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2).
Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч. 2).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).
У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку (ч. 3) як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України). 
Спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані укладеним між сторонами договором про закупівлю товарів від 20.02.26 № 1702-1.
Згідно із ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
У відповідності до ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. 
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
За ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. 
Позивач свої зобов`язання за договором про закупівлю товарів від 20.02.26 № 1702-1 виконав належним чином, перерахувавши відповідачу кошти за талони на суму 92 970,00 грн з ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією від 25.02.26 № 13.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.97 №1442 затверджено Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно з якими торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та авто газозаправних пунктів (надалі - АЗС) (абз. 2 п. 3 Правил).
Згідно з п. 9 вказаних Правил, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.08 № 281/171/578/155 затверджено Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).
Згідно із п. 3 Інструкції, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами визначений у п.п. 10.3.3 Інструкції, а саме: форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона.
З огляду на викладене, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС.
Аналіз наявних в матеріалах справи документів свідчить, що відповідач свої зобов`язання щодо видачі товару за талонами належним чином не виконав, вартість недопоставленого товару становить 92 970,00 грн.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його в установлений строк.
Визначене вказаною нормою матеріального права право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є, за своїм змістом, правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.
Тобто, виходячи з аналізу положень ст. 693 ЦК України, умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. 
Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.20 по справі № 918/631/19.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 
Аналіз наявних матеріалів справи свідчить, що відповідач не дотримався встановлених договором умов щодо передачі товару позивачеві в обумовленій кількості. Відтак, у нього виник обов`язок повернути суму грошових коштів, сплачених позивачем в якості попередньої оплати за товар, який не переданий відповідачем. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач попередню оплату в сумі 92 970,00 грн за договором не повернув. 
Доказів зворотнього матеріали справи не містять і суду не надано. 
Після отримання від позивача листа на виконання своїх зобов`язань, відповідачем жодних дій не здійснено. 
Після пред`явлення позову у цій справі останній також не висловлював наміру вчинити дії по виконанню своїх зобов`язань, а тому суд визнає позовну вимогу про стягнення коштів, які отримані боржником, як оплату за паливо, яке фактично не було поставлено у розмірі 92 970,00 грн, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Крім того, за порушення зобов`язання за вказаним вище в тексті цього рішення договором позивач нарахував відповідачу 3 811,77 грн пені за 41 день прострочки та 6 507,90 грн штрафу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.
Згідно із ст. ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 2. ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Верховний Суд України зазначив у постановах від 22.11.10 у справі № 14/80-09-2056 та від 20.12.10 у справі № 06/113-38, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених ч. 4 ст. 231 ГК України, можливо, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання. 
Отже, штрафні санкції у вигляді неустойки (штрафу, пені) застосовуються за допущене прострочення виконання не грошового зобов`язання, пов`язаного із обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій. 
Відповідно до пункту 7.3. Договору, при порушені строків поставки Товару Постачальник сплачує Замовнику неустойку у вигляді пені у розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого вчасно Товару, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості. 
Позивачем нараховано пеню та штраф за неналежне виконання зобов`язань за договором, а саме за відсутність товару на АЗС у сумі 92 970,00 грн, що в цілому відповідає його праву в порядку визначеному чинним законодавством України та умовам договору про закупівлю від 20.02.26 № 1702-1.
Поряд із цим, перевіривши розрахунок пені судом встановлено, що позивачем не зазначено період нарахування пені, а зазначено лише кількість днів (41 день) за які нараховано пеню.
Судом враховано, що Василівська МВА звернулась з листом-претензією за вих. від 12.03.26 № 182/01-30 на електронну адресу до ТОВ “ФУЛ ФЬЮЖН” щодо розблокування паливних талонів та належного виконання договору, в якому вимагала негайно розблокувати паливні талони передані за договором від 20.02.26 № 1702-1 та забезпечити можливість їх використання на партнерських АЗС. Крім того просила відповідача надати відповідь на цю претензію протягом 5 робочих днів з моменту її отримання. 
Вказаний лист-претензія позивача за вих. від 12.03.26 № 182/01-30 залишений без відповіді та задоволення. 
На підставі вищенаведеного та відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, суд приходить до висновку, що прострочення зобов`язання у відповідача виникає з 20.03.26, а позовна заява за вих. від 20.04.26 № 315/01-25 була складена та підписана начальником Василівської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області 20.04.26.
А тому, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що період нарахування пені та штрафу повинен становити з 20.03.26 по 20.04.26 (32 дні). 
Поряд із цим, перевіривши розрахунок пені, судом визначено, що розрахунок позивача є таким, що виконано не зовсім коректно (не зовсім вірно). 
Так, зокрема, позивачем заявлено до стягнення пеню за 41 день. При цьому, позивачем не вказано за який саме період.
Тобто, суд виходить з того, що вірний період нарахування пені повинен становити з 20.03.26 по 20.04.26 включно. 
Здійснивши розрахунок пені за період з 20.03.26 по 20.04.26 включно, судом визначено, що сума пені повинна становити 2 975,04 грн (92,97 грн (0,1 % вартості недопоставленого товару) х 32 дні).
А тому, як наслідок, судом частково задовольняється вимога позивача щодо стягнення пені в розмірі 2 975,04 грн. 
В іншій частині вимог щодо стягнення пені судом відмовляється через необґрунтованість та недоведеність.
Перевіривши розрахунок штрафу, судом визнано розрахунок позивача таким, що виконано вірно. А тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 6 507,90 грн 7 % штрафу.
Таким чином, судом задовольняються позовні вимоги частково.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.05).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.08 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.19 у справі № 902/761/18, від 20.08.20 у справі № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
Суд відзначає, що у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.
При цьому, позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі “Руїс Торіха проти Іспанії”). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також, у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Судом досліджено усі обставини даної справи та надано оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам. 
Крім того, враховуючи спірний характер правовідносин між сторонами суд вважає, що наведена міра обґрунтування даного судового процесуального рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 15, 24, 42, 46, 73, 74, 75, 76-79, 86, 123, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. 
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “ФУЛ ФЬЮЖН” (61045, м. Харків, вул. Яроша Отакара, буд. 18-Г, код ЄДРПОУ 45153578) на користь Василівської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164, код ЄДРПОУ 45543059, розрахунковий рахунок UA 308201720344290001000016785, ДКСУ м. Київ, МФО 820172) заборгованість за договором про закупівлю товарів від 20.02.26 № 1702-1 в розмірі 92 970 (дев`яносто дві тисячі дев`ятсот сімдесят) грн 00 коп. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “ФУЛ ФЬЮЖН” (61045, м. Харків, вул. Яроша Отакара, буд. 18-Г, код ЄДРПОУ 45153578) на користь Василівської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164, код ЄДРПОУ 45543059, розрахунковий рахунок UA 588999980314030544000008471, Казначейство України, код отримувача (ЄДРПОУ) 37941997) – 2 975 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) грн 04 коп. пені, 6 507 (шість тисяч п`ятсот сім) грн. 90 коп. штрафу та 3 300 (три тисячі триста) грн 71 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України.

Повний текст рішення складено 14.07.2026.

Суддя В.Л. Корсун