Справа № 186/1293/26
Провадження № 3/0186/347/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
в справі про адміністративне правопорушення
30 липня 2026 року      м. Шахтарське.
Суддя Шахтарського міського суду Дніпропетровської області Янжула С.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшла з ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області відносно: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , притягнутого по ч.4 ст.184 КУпАП,
В С Т А Н О В И Л А :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення 31 травня 2026 року малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , незаконно проникла до домоволодіння по АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим вчинила діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, але не досягла віку з якого настає кримінальна відповідальність. 
ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав, зазначив, що його донька ніякого кримінального правопорушення не вчиняла, слідство відносно неї не проводилося. 
Заслухавши ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.
У відповідність ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративна відповідальність.
Згідно з вимогами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
У ст.251 КУпАП перелічені докази, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Диспозиція ч.4 ст.184 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за вчинення неповнолітніми діянь, що містять ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, якщо вони не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність.
Суддею досліджено матеріали справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення ВАД № 963108 від 08 червня 2026 року; заяву та пояснення ОСОБА_3 від 31 травня 2026 року, пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , копію паспорта ОСОБА_1 . 
Аналізуючи докази по справі, дійшла висновку, що факт вчинення малолітньою ОСОБА_2 діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена Кримінальним кодексом України, не знайшов свого підтвердження з огляду на наступне. 
Відповідно ч.1 ст.498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно ч.5 ст.499 КПК України за відсутності підстав для закриття кримінального провадження прокурор затверджує складене слідчим, дізнавачем або самостійно складає клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Натомість, як в тексті протоколу, так і в доданих до нього матеріалах відсутні будь-які відомості про те, що за фактом вчинення малолітньою ОСОБА_2 суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК України, проводилося досудове розслідування, якою статтею КК України передбачене це суспільно небезпечне діяння, не долучено до протоколу витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження чи клопотання про застосування до малолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру. 
Згідно рапорту працівника поліції від 15 липня 2026 року досудове розслідування за фактом вчинення малолітньою ОСОБА_2 суспільно небезпечного діяння не проводилося, відомості до ЄРДР не вносилися, клопотання про застосування до ОСОБА_2 примусових заходів виховного характеру до суду не направлялося. 
Встановлення факту вчинення малолітньою ОСОБА_2 суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК України, можливе лише за результатами проведення досудового розслідування та розгляду клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру. Однак, жодних документів, які б це підтверджували, у справі немає, у зв`язку з чим відсутні підстави для притягнення батька малолітньої ОСОБА_2 – ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності по ч.4 ст.184 КУпАП. 
При цьому суд (суддя) законодавчо позбавлений права збирати докази вини (брати на себе функції обвинувачення). Це підтверджено не тільки міжнародним правом, але і національної судовою практикою. Принцип диспозитивності є одним із засадничих в українському та міжнародному судочинстві.
Крім того, згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст.62 Конституції України.
При цьому суд зобов`язаний розглядати справу в межах тверджень про вчинення адміністративного правопорушення, вказаних стосовно особи у протоколі про адміністративне правопорушення.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративні правопорушення, за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.39 рішення «Лучанінова проти України» від 09.09.2011 року (заява №16347/02), п.1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України від 30.10.2014 року (заява №17888/12)), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.24,36,40,40-1, ч.4 ст.184, п.1 ч.1 ст.247, ст.283-284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.184 КУпАП, відносно  ОСОБА_1  закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.184 КУпАП.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.
Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Шахтарський міський суд Дніпропетровської області.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: С.А.Янжула.