Справа № 577/2718/25 
Провадження № 1-кп/577/141/26 

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

15 липня 2026 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області  
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12024205450000265 від 03.05.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Шостка Сумської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, освіта середньо-спеціальна, не заміжня, має на утриманні малолітню доньку – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимої,
за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
03 травня 2024 року близько 19:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу лісосмуги, що знаходиться по вул. Металістів в м. Конотопі Сумської області, на узбіччі ґрунтової дороги помітила зіп-пакет, в якому містилась порошкоподібна речовина білого кольору. Розуміючи, що в знайденому зіп-пакеті з порошкоподібною речовиною білого кольору, міститься психотропна речовина та маючи намір її вжити, ОСОБА_4 , діючи умисно в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 №60/95- ВР, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995 №62/95-ВР, підібрала, таким чином, незаконно шляхом привласнення знайденого придбала особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, РVР, загальною вагою 0,3042 г, яку поклала до правої кишені жилетки, в яку була одягнута, та почала незаконно зберігати при собі без мети збуту.
Цього ж дня близько 19:30 год. ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу будинку №2. що по вул. Металістів в м. Конотопі була зупинена працівниками поліції Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, та під час огляду місця події добровільно видала зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка згідно з висновком експерта №СЕ-19/119-24/7072-НЗПРАП від 15Л5.2ІП24 містять у своєму складі РVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-он), який віднесений до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено. Маса РVР в речовині становить 0,3042 г.
Відповідно до таблиці 1 списку №2 Постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» РVР відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.
Згідно таблиці 2, затвердженої Наказом МОЗ України від 01.08.2000 №188 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», маса вилученого у ОСОБА_4 РVР на 0,1542 г перевищує граничну межу невеликих розмірів, встановлену для даного виду психотропної речовини.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнала повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння нею кримінального правопорушення, зазначеного в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, вона їх в повному обсязі підтверджує. Щиро розкаялась у вчиненому та пояснила, що вона страждала на наркоманію. ІІ батьки та сестра відвезли її до реабілітаційного центру «Троїцький» де вона з 31.10.2025 по 30.06.2026 проходила реабілітацію. 03 травня 2024 року близько 19:00 год., перебуваючи поблизу лісосмуги, що знаходиться по вул. Металістів в м. Конотопі Сумської області, на узбіччі ґрунтової дороги помітила зіп-пакет, в якому містилась порошкоподібна речовина білого кольору. Вона її підібрала, та поклала до правої кишені жилетки, в яку була одягнута, щоб в подальшому вжити. Цього ж дня вона була зупинена працівниками поліції Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, яким добровільно видала зіп-пакет з РVР. Після проходження повного курсу реабілітації від наркотичної залежності вона змінила відношення до життя, зробила відповідні висновки.
Показання обвинуваченої відповідають фактичним обставинам справи і нею не оспорюються, у суду відсутні сумніви в правильності розуміння обвинуваченою змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченої.
Суд вважає доведеним долученими до обвинувального акту доказами факт вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_4 визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченої ОСОБА_4 , дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої, стосуються речових доказів та судових витрат у провадженні. Крім того, судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
При цьому, з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.
Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення та кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.
Така юридична оцінка дій обвинуваченої відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Згідно ст. 12 КК України обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення віднесене до кримінальних проступків.
Як обставини, які згідно ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено.
При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових злочинів.
Вивчаючи особу обвинуваченої ОСОБА_4 судом встановлено, що вона раніше не судима, позитивно характеризується за місцем мешкання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є жінкою молодого віку, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 2017 року народження, має постійне місце проживання та сталі родинні зв`язки, добровільно пройшла курс соціально-психологічної реабілітації з 31.10.2025 по 30.06.2026 в НЦ «Троїцький» від наркологічної залежності, з наданої характеристики виданої головою ГО НЦ «Троїцький вбачається, що ОСОБА_4 пройшла усі етапи програми спрямованої на профілактику зривів та ресоціалізацію, має стійку ремісію сформовані навички тверезого життя та позитивні життєві орієнтири, що свідчить про бажання обвинуваченої зміни спосіб життя.
Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, а саме виходить з принципів справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, наявність декількох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставини, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень для ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у мінімальному розмірі.
На переконання суду таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами.
Підстав для призначення обвинуваченій більш суворого виду покарання, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме у виді виправних робіт, пробаційного нагляду або обмеження волі, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої та положення ст. 65 КК України, суд не вбачає.
Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Цивільний позов у справі відсутній.
Процесуальні витрати, що складаються з вартості проведеної експертизи в сумі 2271 грн. 84 коп. у відповідності до статті 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до статті 100 КПК України.
Керуючись статтями 100, 124, 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України і призначити покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп.
Речові докази по справі: зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, який зберігається в камері речових доказів Конотопського РВП ГУНП в Сумській області - знищити (а.с. 85). 
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави (код класифікації доходів 24060300 «Інші надходження») процесуальні витрати в розмірі 2 271 (дві тисячі двісті сімдесят одна) грн. 84 коп. (а.с.84 ).
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 цього Кодексу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.   

Суддя                 ОСОБА_1