_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/11591/26
Провадження № 2/947/3333/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.07.2026 року
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Гниличенко М.В.
при секретарі – Тіщенко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справуза позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення з трьох процентів річних від простроченої суми, суд-

ВСТАНОВИВ:

19.03.2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом, в якому просить суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ТОВ «Цикл фінанс» (04112, Київ, м. Київ, р-н Шевченківський, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, код ЄДРПОУ: 43453613) суму боргу у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми за Кредитним договором №014/0044/82/86378 від 29.11.2007 року за період з 28.09.2017 року по 01.03.2020 року у розмірі 5510,35 доларів США; стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3562,41 грн.
Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2026 року зазначену справу розподілено судді Гниличенко М.В.
Згідно ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження у порядку загального або спрощеного провадження.
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від02.04.2026 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.
28.05.2026 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Васильєвим Ю.Ю. було надано відзив на позов, яким просив у позові відмовити, мотивуючи тим, що до відповідних позовних грошових вимог, щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням, не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України. 
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України.
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» Жабченко Т.М. в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, надав заяву, якою просив про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, в її інтересах представник адвокат Васильєв Ю.Ю. через канцелярію суду надав письмову заяву, якою заперечував проти задоволення позовних вимог на підставі доводів, викладених у відзиву.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 29 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 014/0044/82/86378, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 65 484,00 доларів США, а позичальник зобов?язався повернути кредит у повному розмірі у строк до 29 листопада 2017 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 14,00% річних./а.с.8/
З метою забезпечення виконання зобов?язань за Кредитним договором, 29 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №014/0044/82/86378/250./а.с.11/
У зв?язку з невиконанням зобов?язань за кредитним договором, Київським районним судом міста Одеси 04.12.2009 року було ухвалено рішення у справі № 2-3835/2009 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, яким позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0044/82/86378 від 29 листопада 2007 року в розмірі 75668, 82 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (1 долар США = 7,7 гривень) станом на 5.04.2009 року складає 582649, 92 гривень. Також, з відповідачів стягнуто солідарно судові витрати./а.с.12/ 
Вказане рішення суду було оскаржено до апеляційного суду Одеської області.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.07.2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 було задоволено частково./а.с.15/ 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2019 року у частині вирішення позовних вимог про стягнення у солідарному порядку із ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором і судових витрат скасовано. Відмовлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції у позові до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором і договором поруки.
29 січня 2025 року між АТ «Райффайзен Банк» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-75, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» набуло права вимоги за Кредитним договором № 014/0044/82/86378, Договором поруки./а.с.17/
В свою чергу, 29 січня 2025 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено Договір відступлення права вимоги N? 114/2-75-1, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права вимоги за Кредитним договором № 014/0044/82/86378,та Договором поруки./а.с.24/
Таким чином, на даний момент усі права кредитора за вищевказаними договорами належать ТОВ «Цикл Фінанс», який є позивачем по справі.
На виконання рішення суду по справі № 2-3835/2009, Київським районним судом міста Одеси було видано виконавчі листи № 2-3835/2009 до виконання.
21 травня 2010 року головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № В-9/521, з примусового виконання виконавчого листа № 2-3835/2009, виданого Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором « 014/0044/82/86378 від 29 листопада 2007 року в розмірі 75 668,82 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (1 долар США = 7,7 гривень) станом на 05 квітня 2009 року складає 582 649,92 гривень.
28 травня 2010 року головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було винесено постанову про об?єднання виконавчих проваджень № 9 та № 10 у зведене виконавче провадження за № 9 на загальну суму 584 439,92 гривень, відкрите відносно боржника ОСОБА_3 
09 грудня 2010 року, в рамках даного виконавчого провадження, державним виконавцем Другого Київського відділу ДВС ОМУЮ було складено акт опису й арешту майна серії АК № 830811, на підставі якого описано квартиру, що складається з трьох кімнат, загальною площею 61,9 кв.м.
16 травня 2011 року державним виконавцем отримано висновок про ринкову вартість квартири у розмірі 381 630,00 гривень, що еквівалентно 47 911,00 доларів США на дату оцінки із розрахунку 774 доларів за 1 кв.м.
У позові зазначено, що аукціон з продажу квартири було призначено на 22 листопада 2011 року об 11 год. 00 хв., проте, згідно повідомлення ТОВ «ТД ЕЛІГ» він не відбувся у зв?язку із відсутністю зареєстрованих покупців. У зв?язку з чим майно було переоцінене у 377 813,70 гривень та призначені наступні прилюдні торги на 17 січня 2012 року о 11.00 год.
Згідно повідомлення ТОВ «ТД ЕЛІГ» від 05 січня 2012 року вбачається, що реалізація квартири з урахуванням переоцінки не відбулася в зв?язку з відсутністю зареєстрованих покупців, тому майно підлягає поверненню державному виконавцеві.
В свою чергу, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у відповідності до статті 49 Закону України «Про іпотеку» 20 лютого 2012 року звернувся до Другого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції з заявою, якою повідомив про свою згоду залишити за собою у рахунок часткового погашення боргу квартиру, яка належить ОСОБА_3 за ціною 381 630,00 гривень.
У зв?язку з чим, 23 лютого 2012 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було винесено постанову про передачу стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом, непродане майно, за ціною, що дорівнює початковій вартості майна яке було передано на реалізацію: квартиру, за ціною за якою воно було передано на реалізацію 381630 гривень, в рахунок часткового погашення боргу за виконавчим листом № 2-3835/09, виданим Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк аваль» грошової суми у розмірі 582 649, 92 гривень та 1790,00 гривень.
На підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на 2012 рік) виконавче провадження № B-9/1 було завершено, що встановлено ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 10 жовтня 2017 року у справі № 520/8562/1.
10 жовтня 2017 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу у справі № 520/8562/17, якою заяву ОСОБА_3 про поворот виконання судового рішення по цивільній справі № 2-3835/2009 за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом задоволено частково. Допущено поворот виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2009 року по цивільній справі № 2-3835/2009 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про вартість квартири у розмірі 381 630,00 гривень, за якою вона була передана на реалізацію. В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено./а.с.30/
Згідно відповіді Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 17 лютого 2026 року № 26392 встановлено, що в провадженні Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 23476994 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-3835/09, виданого Київським районним судом міста Одеси 28 квітня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошової суми у розмірі 582 649,92 гривень./а.с.32/
21 травня 2010 року державним виконавцем відділу по вищезазначеному виконавчому провадженню № 23476994 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
26 грудня 2011 року державним виконавцем відділу, керуючись пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (зі змінами), по вишезазначеному виконавчому провадженню винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Також, перебувало виконавче провадження № 23477723 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-3835/09, виданого Київським районним судом міста Одеси 28 квітня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошової суми у розмірі 582 649,92 гривень.
21 травня 2010 державним виконавцем відділу по вищезазначеному виконавчому провадженню винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
01 листопада 2011 року державним виконавцем відділу, керуючись пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (зі змінами), по вишезазначеному виконавчому провадженню винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Отже, станом на 02.03.2026 року, рішення Київського районного суду м.Одеси від 04.12.2009 року у справі № 2-3835/2009, боржниками не виконано.
Представник позивача, посилаючись на рішення Київського районного суду м.Одеси від 04.12.2009 року у справі № 2-3835/2009, визначає преюдиційну обставину щодо встановленого у рішенні розміру суми заборгованості за Кредитним договором.
Відповідно до рішення Київського районного суду м.Одеси від 04.12.2009 року у справі № 2-3835/2009, сума заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором № 014/0044/82/86378 від 29.11.2007 року становить 75668, 82 доларів США. 
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Представник позивача у позові посилається на норми ст.625 ЦК України, якими відповідачі зобов`язані сплатити суму боргу трьох процентів річних від простроченої суми, тому вказують, що станом на 02.03.2026 року сума боргу у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми за Кредитним договором № 014/0044/82/86378 від 29.11.2007 року за період з 28.09.2017 року по 01.03.2020 року становить 5510,35 доларів США, яку сторона позивача просить у повному обсязі стягнути з відповідачів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання».
Проте, суд не погоджується з позовними вимогами, заявленими конкретно по даній цивільній справі та приймає до уваги доводи, викладені у відзиву на позов, з наступних підстав.
Судом встановлено, що виконавчі листи із примусового виконання рішення Київського районного суду м.Одеси у справі №2-3835/2009 від 04.12.2009 року перебували на виконанні у Другому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з 21.05.2010 року по 01.11.2011 року.
Внаслідок вчинення виконавчих дій, майна на яке можливо звернути стягнення державним виконавцем не було виявлено, виконавчі провадження були завершені 01.11.2011 року на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», про що винесено відповідні постанови та виконавчі листи повернуто стягувачу.
З 01 листопада 2011 року виконавчі листи на виконання рішення Київського районного суду м.Одеси у справі № 2-3835/2009 від 04.12.2009 року на примусовому виконанні більше не перебували, виконавчі провадження щодо відповідача не відкривалися.
Сторона позивача у зв`язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору та рішення суду здійснили розрахунок заборгованості у порядку ст.625 ЦК України у вигляді 3% річних за період з 28.09.2017 року до 01.03.2020 року у розмірі 5510,35 доларів США, які просять стягнути з відповідачів.
Разом з тим, матеріали справи не містять даних про звернення позивача про заміну стягувача, як і не містять даних про звернення як первісного стягувача так і його правонаступника про видачу дублікату виконавчого листа та про поновлення строку на пред`явлення такого до виконання.
У пункті 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 369/13444/20 (провадження № 14-52цс25) зазначено, що ухвалення судового рішення щодо стягнення заборгованості за договором не є підставою заміни зобов`язання за договором - новим зобов`язанням за рішенням суду, а вказує лише на охоронний характер таких правовідносин, яким надано захист судовим рішенням. Таке судове рішення не змінює обсягу прав та обов`язків сторін зобов`язання, а лише підтверджує їх наявність та надає можливість примусового виконання цивільного зобов`язання у процедурах виконавчого провадження. 
Пункт 98 цієї постанови подібний до змісту пункту 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення щодо нього чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність актів правосуддя про стягнення заборгованості не припиняє зобов`язань сторін.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц висловив правовий висновок про правильне застосування норм права, згідно з яким натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
Аналогічна позиція Верховним Судом висловлена у постановах по справах №569/12918/16-ц від 02 вересня 2020 року, №442/398/15-ц від 18 березня 2020 року, №390/880/16-ц від 11 грудня 2019 року, №554/9126/20 від 13 березня 2023 року.
Відповідно до ч.1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
У Законі України «Про виконавче провадження», поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (ст.1).
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невідокремним складником права кожного на судовий захист і охоплює визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини).
Однак, право на примусове виконання обмежене строком пред`явлення виконавчого документа до виконання, то в разі пропуску такого строку, у тому числі після поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, право на примусове виконання судового рішення вважається остаточно втраченим.
Держава більше не забезпечує реалізацію цього рішення через виконавчу службу. Вказане означає, що рішення стає таким, яке не можна виконати примусово. У такому випадку за загальним правилом судове рішення про стягнення боргу не припиняє самого зобов`язання (борг як цивільно-правовий обов`язок формально продовжує існувати), але реалізація цього зобов`язання неможлива через примусове виконання.
У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України.
За протилежним (іншим) підходом буде складатися нерозумна ситуація, за якою після втрати права на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу і припинення можливості його реалізації, зокрема у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа для виконання і відмови в поновленні цього строку судом, за обставин неможливості виконання захисту основної вимоги (про стягнення основної суми боргу) кредитор зберігатиме можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, що суперечитиме принципу правової визначеності.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року по справі № 754/511/23.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не може бути задоволена, оскільки такі нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні, так як вимога при стягнення основної суми боргу не заявлялася, а строк пред`явлення рішення суду про стягнення основної суми боргу до виконання, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» сплив і не поновлювався, у зв`язку з чим суд відхиляє доводи позивача про те, що в нього виникло право на застосування наслідків порушення невиконаного відповідачем грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Отже, у задоволенні позову необхідно відмовити.
Згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 223, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 509, 514, 516, 525, 526, 530, 536, 599, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку трьох процентів річних від простроченої суми за кредитним договором № 014/0044/82/86378 від 29 листопада 2007 року за період з 28 вересня 2017 року по 01 березня 2020 року у розмірі 5510,35 доларів США – відмовити. 
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 13.07.2026 року.

Суддя            М. В. Гниличенко