ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/1546/26 | Головуючий по першій інстанції
Справа № 705/3190/23 Категорія: 305010900 | Гудзенко В. Л.
| Доповідач в апеляційній інстанції
| Сіренко Ю.  В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2026 року 

м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Карпенко О.В., 

секретар: Широкова Г.К.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – ОСОБА_2 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу – представник ОСОБА_2 – адвокат Гребенюк Сергій Анатолійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Гребенюка Сергія Анатолійовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 травня 2026 року (у складі судді Гудзенко В.Л.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування зазначав, що 20.01.2023 близько 02 години 30 хвилин у м. Умань по вул. Гайдамацькій, 3, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ВМW 520і», р.н. НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не вибрала безпечної швидкості руху, допустила наїзд на припаркований автомобіль «ВМW 520і», р.н. НОМЕР_2 , що належить позивачу, чим порушила вимоги п. 2.36, п. 12.1 ПДР України.
Внаслідок зазначеної ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень із матеріальними збитками, відтак позивачеві було завдано майнової шкоди. 
У постанові Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.05.2023 у справі № 705/433/23 вказано, що відповідач своїми діями вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинному зв`язку із завданням позивачеві шкоди. 
Цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП не була застрахована за умовами договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Між позивачем та ПАТ «Страхова група «ТАС» було укладено Договір добровільного комплексного страхування № А217-1295754 «Повний автозахист», яким було застраховано, зокрема, майнові інтереси позивача, які пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням належним йому на праві власності ТЗ «ВМW 520і», р.н. НОМЕР_2 .
На виконання умов цього Договору страховик здійснив на користь позивача страхову виплату за страховим випадком, пов`язаним із пошкодженням автомобіля у вищевказаному ДТП, у розмірі ліміту відповідальності страховика (страхова сума), що становить 130000 грн. 
Також позивач як особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, звернувся до МТСБУ та надав усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За результатами розгляду вказаної заяви МТСБУ, з урахуванням вже отриманих позивачем від АТ «СГ «ТАС» 130000 грн, здійснила на користь позивача доплату страхового відшкодування у розмірі 21734,83 грн. Відтак сукупний розмір отриманого позивачем страхового відшкодування (регламентної виплати) склав 151734,83 грн. 
Згідно зі Висновком № 026/01-23 від 27.01.2023 про вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «ВМW 520і», р.н. НОМЕР_2 , повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу у результаті його пошкодження при ДТП складає 545128,33 грн. 
Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди і страховим відшкодуванням (регламентною виплатою), що становить 393393,50 грн. 
Також у зв`язку з пошкодженням зазначеного транспортного засобу позивачем було понесено додаткові витрати: згідно з Актом виконаних робіт від 20.01.2023 та квитанцією № 73 від 20.01.2023 вартість витрат на евакуацію ТЗ «ВМW 520і», р.н. НОМЕР_2 , складає 1500 грн. 
Окрім того, як вбачається із квитанції № 17 від 27.01.2023, витрати позивача на складання оцінки заподіяного збитку склали 5000 грн, тому зазначені витрати також підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.
Разом з тим, позивач зазначав, що пошкодження автомобіля завдало йому сильних душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо пошкодження майна. Тому моральна шкода, завдана позивачу протиправними діями відповідача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована ОСОБА_3 у розмірі 20000 грн. 
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.11.2023 клопотання відповідача про призначення експертизи задоволено.
Призначено у даній справі судову автотоварознавчу експертизу на вирішення якої поставлено наступні питання:
– яка ринкова вартість транспортного засобу BMW 520і, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN код ТЗ) НОМЕР_3 . до настання дорожньо?транспортної пригоди (20.01.2023)?;
– яка загальна вартість придбаних залишків транспортного засобу BMW 520і, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN код ТЗ) НОМЕР_3 . після настання дорожньо-транспортної пригоди (20.01.2023)?;
– яка вартість відновлювального ремонту транспортного засобу BMW 520і, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN код ТЗ) НОМЕР_3 . з врахуванням фізичного зносу та без врахування фізичного зносу, станом на 20.01.2023?;
– який розмір матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику транспортного засобу BMW 520і, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN код ТЗ) НОМЕР_3 станом на 20.01.2023?
21.04.2026 позивачем подано заяву про надання додаткових пояснень за результатами проведеної судової експертизи, в якій просив задовольнити його позов частково та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 360703,89 грн, моральну шкоду в розмірі 20000 грн, 5000 грн витрат на складання оцінки завданого збитку та 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.05.2026 позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 360703,89 грн та завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати з оплати виконання робіт по проведенню оцінки автомобіля та складення висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу в розмірі 5000 грн.
Стягнуто з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 4771,84 грн. 
Суд першої інстанції ухвалюючи таке рішення виходив з того, що особа, винна у завданні шкоди, зобов`язана її відшкодувати в розмірі збитку, непокритому страховим відшкодуванням.
Судом першої інстанції встановлено, що автомобілю позивача спричинено пошкодження, чим завдано збитків останньому, розмір яких підтверджується висновком експерта автотоварознавчого дослідження, вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді підтверджується матеріалами справи, а відтак, суд дійшов висновку що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути матеріальну шкоду, що є різницею між вартістю відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу та страховим відшкодуванням, а саме: 519203,89 грн (розмір відновлюваного ремонту транспортного засобу без врахування фізичного зносу, відповідно до висновку експерта) – 160000 грн (ліміт відповідальності за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) = 359203,89 грн. Крім того, з відповідача підлягають стягненню витрати на евакуацію транспортного засобу позивача у розмірі 1500 грн.
Також суд дійшов висновку, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 , встановлених постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.05.2023 у справі № 705/433/23, позивач дійсно зазнав моральних страждань, а відтак, керуючись принципом справедливості, виваженості та розумності, з винної особи на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.
Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, судом здійснено розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із таким рішенням суду, представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Гребенюком С.А. засобами поштового зв`язку подано апеляційну скаргу, в якому просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.05.2026 в повному обсязі.
В обґрунтування зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, при вирішенні справи судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, викладені висновки у рішенні суду не відповідають обставинам справи.
Скаржник вказує, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу рішення вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу складників транспортного засобу, що суперечить компенсаційній природі цивільно-правової відповідальності та фактично призводить до покращення майнового стану позивача.
Звертає увагу на те, що позивачем відчужено транспортний засіб після ДТП без його відновлення, що підтверджує відсутність фактичного понесення витрат на ремонт.
Також вважає, що сформований у висновку експерта перелік необхідних для відновлення запчастин викликає сумнів щодо його змісту через включення у вартість деталей як у зборі, так і повторно їх комплектуючих, що впливає на загальну суму збитку.
Крім того, скаржник звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів на проведення ремонтних робіт автомобіля, тому сума відшкодування повинна визначатися без урахування ПДВ.
Також сторона відповідача вважає, що стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн без відсутності будь-яких підтверджень є спробою отримання позивачем додаткового матеріального блага, що суперечить принципу справедливості.
Разом з тим, скаржник звертає увагу на те, що судом першої інстанції відхилено і не покладено в основу рішення висновок щодо вартості матеріального збитку транспортного засобу, долученого до позовної заяви, а тому стягнення з відповідача витрат на його проведення є порушенням принципу справедливості судових витрат.
Також відповідач заперечує проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про фактичну сплату коштів за її надання.
Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.
Заслухавши доповідь судді, відповідача ОСОБА_2 та її представника – адвоката Гребенюка С.А., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить таких висновків.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 20.01.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода в АДРЕСА_1 .
Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.05.2023 провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 , за ознаками ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.
Як вбачається з вказаної постанови, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 158613 від 20.01.2023, ОСОБА_3 20.01.2023 близько 02 години 30 хвилин в м. Умань по вул. Гайдамацькій, 3, керуючи автомобілем «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не вибрала безпечної швидкості руху, допустила наїзд на припаркований автомобіль «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_3 порушила вимоги п. 2.3б, п. 12.1 Правил дорожнього руху.
У постанові від 09.05.2023 також вказано, що факт вчинення правопорушення та винуватість ОСОБА_3 підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 158613 від 20.01.2023, складеним інспектором ВРПП Уманського РУП ГУНП Медведчуком М.В.; схемою місця ДТП від 20.01.2023; письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_1 . Крім того, потерпілим до суду надано диск з відеозаписом з камери відеоспостереження, яка знаходилась на будівлі поряд з місцем ДТП, на якому зафіксовано обставини ДТП, що відбулась 20.01.2023 за вказаних в протоколі обставин, а саме зіткнення автомобіля BMW 520і, д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням правопорушниці з автомобілем потерпілого. 
Відповідно до ч. 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина відповідача ОСОБА_3 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. 
ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Клевер Експерт» щодо проведення оцінки вартості матеріального збитку заподіяного внаслідок ДТП та надав суду відповідний висновок № 026/01-23 від 27.01.2023, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 , становить 277988,98 грн; вартість матеріального збитку без врахування ПДВ становить 245748,02 грн; вартість відновлюваного ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження – 689646,81 грн.
Також позивачем було надано копію запрошення, адресоване відповідачу ОСОБА_3 на огляд 25.01.2023 транспортного засобу «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 експертом, однак доказів направлення відповідачу вказаного запрошення до матеріалів справи долучено не було, що дає підстави вважати, що остання не була обізнана про проведення оцінки ушкоджень транспортного засобу після ДТП.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 17 від 27.01.2023, ОСОБА_1 сплатив 5000 грн за оцінку матеріального збитку ТОВ «Клевер Експерт».
Відповідно до акту виконаних робіт від 20.01.2023 складеного ФОП ОСОБА_4 та квитанції до прибуткового касового ордеру № 73 від 20.01.2023, ОСОБА_1 сплатив кошти за проведену евакуацію автомобіля «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 у розмірі 1500 грн.
Транспортний засіб «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП, був застрахований на підставі Полісу № АТ/3114756 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 03.11.2022 та Договору № АZ17-1295754 від 03.11.2022 добровільного комплексного страхування.
Разом з тим, транспортний засіб «ВМW 520і», р.н. НОМЕР_1 , на дату заподіяння шкоди не був забезпеченим відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
13.02.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування шкоди заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 , під час ДТП.
Як вбачається з платіжної інструкції № 319313 від 17.02.2023, АТ «СГ «ТАС» перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_5 130000 грн, призначення платежу: страхове відшкодування згідно умов Договору № АZ17-1295754 від 03.11.2023 на ремонт «BMW520і», д.р.н. НОМЕР_2 , вл. Король М.С., без ПДВ.
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_5 є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.
Позивач також надав виписку з monobank/Universal Bank про рух коштів по картці від 06.06.2023 з якої вбачається, що 30.05.2023 на його рахунок від «Моторно (транспортного) страхового бюро України» надійшли грошові кошти у розмірі 21734,83 грн.
Сплата страхового відшкодування у вказаному розмірі сторонами не оскаржується.
На адвокатський запит представника відповідача АТ «СГ «ТАС» надало відповідь, в якій вказано, що експертом АТ «СГ «ТАС» було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 , звіт про визначення вартості матеріального збитку складено не було. Матеріальний збиток було визначено згідно Калькуляції Audatex № 01213_34 від 13.02.2023, що становить 130000 грн.
До вказаної відповіді АТ «СГ «ТАС» було долучено акт огляду транспортного засобу «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 , від 13.02.2023 з фотозображеннями до нього, ремонтну калькуляцію № 01213_34 від 13.02.2023, розрахунок коефіцієнту фізичного зносу досліджуваного КТЗ.
Відповідач 04.02.2023 надіслала позивачу лист/повідомлення про запрошення останнього до експерта для огляду транспортного засобу та фіксування пошкоджень, що підтверджено квитанціями про відправлення Укрпошти та Нової пошти.
Також відповідачем долучено до відзиву лист-повідомлення судового експерта Музики П.В., в якому повідомляється, що 08.02.2023 було призначено огляд пошкодженого КТЗ «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 , з метою визначення матеріального збитку та проведення авто товарознавчого дослідження, однак власник ТЗ ОСОБА_1 не з`явився на огляд та транспортний засіб не надав.
Відповідно до даних Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів станом на 26.07.2023, датою останньої реєстрації транспортного засобу «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 , значиться 15.03.2023, перереєстрація здійснена на нового власника за договором купівлі-продажу.
За клопотанням сторони відповідача судом першої інстанції призначено судову транспортну-товарознавчу експертизу.
На виконання ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.11.2023 про проведення автотоварознавчої експертизи, експертом Київського науково?дослідного інституту судових експертиз 05.03.2026 складено висновок експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 28780/23-54.
Відповідно до вказаного вище висновку, ринкова вартість транспортного засобу «BMW 520і», 2012 року випуску, до настання дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 20.01.2023, в цінах станом на 20.01.2023 складала 578301,20 грн. 
Вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «BMW 520і», 2012 року випуску, без врахування фізичного зносу та з врахуванням фізичного зносу, в цінах станом на 20.01.2023 відповідно складала: 519203,89 грн та 208024,49 грн. 
Розмір матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику транспортного засобу «BMW 520і», 2012 року випуску, в цінах станом на 20.01.2023, складала 208024,49 грн. 
Ринкова вартість транспортного засобу «BMW 520і», 2012 року випуску, в пошкодженому стані, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 20.01.2023, в цінах станом на 20.01.2023 складала 370276,71 грн.
Зазначений висновок експерта сторонами не заперечувався, клопотань про призначення повторної або додаткової експертизи сторони до суду не подавали.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частини друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (підпункти 1.4, 1.7 статті 1 цього Закону).
У абзаці першому підпункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Отже, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 441/756/18.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20, зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15, від 14.09.2016 у справі № 6?725цс16, від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16).
Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди, виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках – МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з Полісу № АТ/3114756 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 03.11.2022 та Договору № АZ17-1295754 від 03.11.2022 добровільного комплексного страхування, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП була застрахована у АТ «СГ «ТАС», страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну складає 160000 грн, франшиза – 0, 00 грн.
Транспортний засіб відповідача ОСОБА_2 «ВМW520і», р.н. НОМЕР_1 , на дату заподіяння шкоди не був забезпеченим відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 359/2309/17, провадження № 61-26508св18, від 07.02.2019 у справі № 645/3746/16, провадження № 61-31661св18, зазначено, що «згідно зі статтями 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна. Суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про визначення розміру майнової відповідальності у сумі 310430,64 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача , оскільки такий розмір визначено до вимог законодавства, оскільки згідно з обставинам справи автомобіль не є фізично знищеним, а позивач заявляв вимоги про відшкодування завданої матеріальної шкоди у зв`язку з відновленням автомобіля.»
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно?правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо?транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з висновком експерта Київського науково дослідного інституту судових експертиз від 05.03.2026 № 28780/23-54 за результатами проведення судової транспортно?товарознавчої експертизи ринкова вартість транспортного засобу «BMW 520і», 2012 року випуску, до настання дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 20.01.2023, в цінах станом на 20.01.2023 складала 578301,20 грн. 
Вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «BMW 520і», 2012 року випуску, без врахування фізичного зносу та з врахуванням фізичного зносу, в цінах станом на 20.01.2023 відповідно складала: 519203,89 грн та 208024,49 грн. 
Розмір матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику транспортного засобу «BMW 520і», 2012 року випуску, в цінах станом на 20.01.2023, складала 208024,49 грн. 
Ринкова вартість транспортного засобу «BMW 520і», 2012 року випуску, в пошкодженому стані, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 20.01.2023, в цінах станом на 20.01.2023 складала 370276,71 грн.
У постановах по справах № 753/4696/16-ц від 30.10.2019, № 761/14285/16-ц від 22.04.2019, № 757/33065/18-ц від 21.07.2021, № 757/54513/16 від 02.02.2022 Верховний Суд звернув увагу на те, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Потерпілий вправі заявляти вимоги про відшкодування заподіяної шкоди, до яких законом віднесено витрати, які він мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто без врахування коефіцієнту фізичного зносу.
Однак, важливою умовою для отримання повного відшкодування вартості відновлювального ремонту без коефіцієнту фізичного зносу є:
– збереження автомобіля в пошкодженому стані до завершення судового процесу;
– ремонт автомобіля з обов`язковим збереженням доказів придбання деталей та доказів відновлення автомобіля.
Якщо потерпілий до звернення до суду із позовною заявою про відшкодування шкоди відновив свій автомобіль і з певних причин не подбав про отримання доказів придбання нових деталей та доказів проведення відновлювального ремонту, то і не існуватиме підстав заявляти вимогу про стягнення витрат, які потрібно зробити для відновлення автомобіля.
Як вбачається з матеріалів справи, належний позивачу автомобіль «ВМW 520і», р.н. НОМЕР_2 , VIN код ТЗ НОМЕР_3 15.02.2023 (через 1 місяць після ДТП) був перереєстрований на іншого власника за договором купівлі-продажу.
Оскільки доказів того, що автомобіль був позивачем збережений у пошкодженому після ДТП стані або доказів здійснення відновлювального ремонту автомобіля з документальним підтвердженням придбання деталей, використаних при ремонті (товарний чек або рахунок і квитанцію про оплату, акт виконаних робіт), сторона позивача суду першої інстанції не надала, про відчуження автомобіля через 1 місяць після ДТП суду не повідомила, а суд даних обставин не перевірив (реєстрацію права власності на час розгляду справи), у суду першої інстанції не було підстав для висновку про стягнення на користь позивача шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі вартості відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу, який розрахований у висновку експерта.
За встановлених обставин і відсутності доказів збереження позивачем автомобіля у пошкодженому після ДТП стані та відсутності доказів здійснення відновлювального ремонту автомобіля з документальним підтвердженням придбання деталей, використаних при ремонті (товарний чек або рахунок і квитанцію про оплату, акт виконаних робіт) та наявності відомостей про відчуження позивачем автомобіля (перереєстрацію на нового власника), потерпілий вправі був вимагати від винуватця виключно відшкодування збитку, тобто, витрат на відновлювальний ремонт із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, якщо такий перевищує суму страхового відшкодування.
З огляду на викладене вище, апеляційний суд доходить висновку, що з винної особи ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та страховим відшкодуванням, що складає 56289,66 грн (208024,49 грн – 130000 грн – 21734,83 грн).
Разом з тим, згідно з приписами пункту 30.2 статті 30 Закону №1961-IV на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП у розмірі 1500 грн, оскільки такі витрати включаються у поняття шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого.
Доказів щодо відшкодування вказаних витрат позивачу Моторним (транспортним) страховим бюро України матеріали справи не містять.
Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом зменшення розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з 360703,89 грн до 57789,66 грн.
Щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Встановлено, що позивач обґрунтовує вимоги про стягнення моральної шкоди тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він зазнав сильних душевних страждань, що негативно вплинуло на його моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо пошкодження майна.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» від 12 липня 2007 року).
Європейський суд з прав людини у справі «Thoma v. Luxembourg» від 29 березня 2001 року використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського суду з прав людини, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg», «Caloc v. France» та «Niedbala v. Poland» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Тому, з огляду на наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, враховуючи спричинення потерпілому істотних душевних страждань, суд апеляційної інстанції, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та вважає обґрунтованим визначення розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , у розмірі 5000 грн.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з відповідача витрат на проведення оцінки матеріального збитку ТОВ «Клевер Експерт» у розмірі 5000 грн з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
На момент звернення до суду з даним позовом позивачем, реалізуючи свої процесуальні права та виконуючи обов`язок щодо доказування розміру завданої шкоди, було проведено оцінку розміру матеріального збитку для визначення ціни позову та обґрунтування своїх вимог. Здійснення таких витрат підтверджено належними документами, що містяться в матеріалах справи (квитанція до прибуткового касового ордеру № 17 від 27.01.2023).
Той факт, що під час розгляду справи судом першої інстанції за клопотанням відповідача було призначено судову автотоварознавчу експертизу, висновок якої покладено в основу судового рішення, не спростовує того факту, що витрати на проведення первинної оцінки ТОВ «Клевер Експерт» були обґрунтованими, необхідними та безпосередньо пов`язаними із захистом порушеного права позивача на момент подання позову.
Крім того, слід звернути увагу на те, що судом першої інстанції відхилено заперечення сторони відповідача щодо неналежності звіту про оцінку колісного транспортного засобу № А10-27 від 04.11.2023.
Також відсутні підстави для зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі, визначеному судом першої інстанції (7000 грн), оскільки стороною позивача документально доведено факт понесення витрат на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу № 15/02/23-ЮП/IL, ордер на надання правової допомоги серії АВ № 1058186, акт виконаних робіт.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на зазначене, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.05.2026 підлягає зміні в частині визначення розміру матеріального збитку, що підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір за подання позовної заяви підлягав сплаті в розмірі 3898,94 грн за вимогу про стягнення матеріальної шкоди, а також в розмірі 1073,60 грн за вимогу про стягнення моральної шкоди, а всього 4972,54 грн.
Позивач звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю ІІ групи.
Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню (задоволено 14,82 % вимог про стягнення матеріальної шкоди та 25 % вимог про стягнення моральної шкоди), то з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 845,44 грн (577,04 грн за вимогу про стягнення матеріальної шкоди та 268,40 грн за вимогу про стягнення моральної шкоди).
Також, враховуючи те, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню на 84,68 %, то судовий збір за подання скарги слід компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, в розмірі 6316,12 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Гребенюка Сергія Анатолійовича задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 травня 2026 року у даній справі змінити, зменшивши розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 360703,89 грн до 57789,66 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати, які складаються з судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 845,44 грн.
Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судові витрати, які складаються з судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 6316,12 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 30 липня 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко
О.В. Карпенко
Л.І. Василенко