ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року	справа № 380/19042/25	
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в письмовому провадженні, у м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Андрея Митрополита, 10, м. Львів, 79016; код ЄДРПОУ 13814885), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (місцезнаходження: вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005; код ЄДРПОУ 21390940), в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії 133850019307 від 11.07.2025 та дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 23.07.2025 №133850019307 щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди роботи з 01.09.1979 по 04.06.1984 згідно диплому НОМЕР_2 , з 09.06.1982 по 01.08.1982, з 01.10.1982 по 11.11.1982, з 09.07.1984 по 28.11.1988, з 03.05.1991 по 14.10.1991, з 01.01.1991 по 31.12.1991 згідно трудової книжки НОМЕР_3 , періоди з 06.12.1988 по 16.01.1991 згідно військового квитка НОМЕР_4 , періоди з 01.01.1992 по 03.03.1992 згідно довідки НОМЕР_5 ;
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком починаючи з дати звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, а саме: з 03.03.2025.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 03.03.2025 звернувся до Пенсійного фонду України зі заявою про призначення пенсії, однак отримав відмову, мотивовану тим, що ім`я на титульному аркуші трудової книжки НОМЕР_6 « ОСОБА_2 мова», не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 рос.мова».
Повідомляє, що у подальшому рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 червня 2025 року у справі № 442/2091/25 встановлено факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, а саме: трудової книжки серія НОМЕР_6 від 31 серпня 1977 року; військового квитка (білету) НОМЕР_4 від 24 березня 1987 року; диплому НОМЕР_2 від 4 червня 1984 року. У зв`язку із цим позивач 04.07.2025 знову звернувся до пенсійного органу щодо призначення пенсії, однак отримав відмову, викладену у рішеннях Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №133850019307 від 11.07.2025 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 23.07.2025 № 133850019307.
Вказані рішення мотивовані тим, у що у позивача відсутній необхідний страховий стаж 15 років, при цьому до страхового стажу не зараховані періоди його навчання, роботи та військової служби на території російської федерації.
Позивач вважає таку відмову протиправною, а тому просить позов задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою судді від 14.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Від відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Україна припинила свою участь в Угоді з 19 червня 2023 року. Враховуючи вищезазначене, при обчисленні пенсії відповідно до Закону 1058 до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) та навчання за межами України в республіках колишнього РСР до 01.01.1992, за умови наявності заяви особи про те, що вона не отримає пенсійних виплат в інших державах.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_7 від 14.10.2005.
03.03.2025 позивач звернувся до пенсійного органу зі заявою про призначення пенсії, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №133850019307 від 10.03.2025 йому відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу – 15 років. За доданими до заяви документами до страхового стажу не зараховано всі періоди роботи згідно наданої трудової книжки НОМЕР_6 , оскільки ім`я на титульному аркуші «Ігорь рос.мова», не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 рос.мова».
В подальшому, для підтвердження належності документів ОСОБА_1 звернувся до суду та рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 червня 2025 року у справі № 442/2091/25 за заявою позивача встановлено факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, а саме: 
трудової книжки серія НОМЕР_6 від 31 серпня 1977 року; 
військового квитка (білету) НОМЕР_4 від 24 березня 1987 року; 
диплому НОМЕР_2 від 4 червня 1984 року.
У зв`язку із цим позивач 04.07.2025 повторно звернувся до пенсійного органу зі заявою щодо призначення йому пенсії, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №133850019307 від 11.07.2025 в призначенні пенсії йому знову було відмовлено, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу – 15 років. Встановлено, що страховий стаж особи становить 03 роки 12 днів. За доданими до заяви документами до страхового стажу не зараховано періоди: 
- з 01.09.1979 по 04.06.1984 згідно диплому НОМЕР_2 , з 09.06.1982 по 01.08.1982, з 01.10.1982 по 11.11.1982, з 09.07.1984 по 28.11.1988, з 05.05.1991 по 14.10.1991, з 01.01.1991 по 31.12.1991 згідно трудової книжки НОМЕР_6 , оскільки відповідно до постанови КМ України №562 не долучено документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат та в заяві про призначення пенсії не зазначена причина неможливості їх отримання;
- з 06.12.1988 по 16.01.1991 згідно військового квитка НОМЕР_4 , оскільки відсутні підстави зарахування та відрахування із служби та відповідно до постанови КМ України №562 не долучено документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат та в заяві про призначення пенсії не зазначена причина неможливості їх отримання;
- з 01.01.1992 по 03.03.1992 згідно трудової книжки НОМЕР_6 , оскільки відповідно до Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991.
При цьому, позивача повідомлено, що в разі повторного звернення за призначенням пенсії з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде переглянуто.
15.07.2025 ОСОБА_1 знову звернувся до пенсійного органу зі заявою щодо призначення пенсії, що підтверджується копією рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 23.07.2025 № 133850019307, яким позивачу в призначенні пенсії також відмовлено, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу – 15 років.
Як слідує з вказаного вище рішення, право на пенсійну виплату позивача було переглянуто. Встановлено, що страховий стаж особи становить 12 років 08 місяців 05 днів.
Зокрема, до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано періоди роботи та навчання: з 01.09.1979 по 04.06.1984 згідно диплому НОМЕР_2 , з 09.06.1982 по 01.08.1982, з 01.10.1982 по 11.11.1982, з 09.07.1984 по 28.11.1988, з 05.05.1991 по 14.10.1991, з 01.01.1991 по 31.12.1991.
За доданими до заяви документами до страхового стажу не зараховано періоди: 
- з 06.12.1988 по 16.01.1991 згідно військового квитка НОМЕР_4 , оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення зі служби;
- з 01.01.1992 по 03.03.1992 згідно трудової книжки НОМЕР_6 від 31.08.1977, оскільки не надані підтвердні документи.
Не погоджуючись з рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №133850019307 від 11.07.2025 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 23.07.2025 № 133850019307, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.
Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Частиною 4 статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цієї дати пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 передбачено, що відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Відповідно до п. а ст. 56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII та ч.1 ст.48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі за текстом - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи (служби) є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22.
Адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності (виправдання) свого рішення.
Аналогічна правова позиція міститься у п.75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18).
Частиною 1 ст. 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі - Постанова №1328) Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.
Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.
Отже, до набрання чинності Постановою №1328 Україна як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Окрім цього, згідно до приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком відповідачами повинен був бути врахований трудовий стаж набутий позивачем на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території колишнього СРСР.
Крім того, Законом України від 25.04.2024 за №3674-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення» (який набрав чинності з 23.06.2024) внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Так, доповнено Закон №1058-IV статтею 241 періоди трудової діяльності за межами України, які зараховуються до страхового стажу.
За змістом частини 2 статті 241 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Надаючи правову оцінку доводам позивача про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії 133850019307 від 11.07.2025 та вимогам про зобов`язання останнього здійснити зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди роботи з 01.09.1979 по 04.06.1984 згідно диплому НОМЕР_2 , з 09.06.1982 по 01.08.1982, з 01.10.1982 по 11.11.1982, з 09.07.1984 по 28.11.1988, з 03.05.1991 по 14.10.1991, з 01.01.1991 по 31.12.1991 згідно трудової книжки суд зауважує, що таке рішення вже було переглянуто пенсійним органом, у зв`язку з повторним зверненням позивача та наданням додаткових документів, а тому не породжує для позивача будь-яких правових наслідків.
Так, за матеріалами справи 15.07.2025 ОСОБА_1 знову звернувся до пенсійного органу зі заявою щодо призначення пенсії, що підтверджується копією рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 23.07.2025 №133850019307. Згідно з вказаним рішенням страховий стаж позивача становить 12 років 08 місяців 05 днів та до такого зараховано перелічені вище періоди навчання і роботи згідно трудової книжки НОМЕР_6 від 31.08.1977, що додатково підтверджується долученим позивачем розрахунком стажу від 23.07.2025.
Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Водночас, з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 23.07.2025 №133850019307 також слідує, що за доданими до заяви документами до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди: 
- з 06.12.1988 по 16.01.1991 згідно військового квитка НОМЕР_4 , оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення зі служби;
- з 01.01.1992 по 03.03.1992 згідно трудової книжки НОМЕР_6 від 31.08.1977, оскільки не надані підтвердні документи.
Оцінюючи такі висновки відповідача 2, суд зазначає таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
У преамбулі до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі – Закон №2011-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 вказаного Закону визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, соціальний захист військовослужбовців, крім іншого, стосується питань їх пенсійного забезпечення.
Основні права військовослужбовців, пов`язані з проходженням служби, визначені статтею 8 Закону №2011-XII.
Абзацом 2 пункту 1 статті 8 Закону №2011-XII передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
З аналізу наведених норм вбачається, що період проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, а в окремих випадках такий період зараховується до стажу на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Як вже зазначалося вище, під час вирішення питання про наявність в особи права на пенсію за віком, пенсійним органом повинен враховуватися трудовий стаж набутий такою особою на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.
При цьому, основним документом, що підтверджує такий стаж роботи (служби) є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Так, записами трудової книжки позивача НОМЕР_6 від 31.08.1977 підтверджується період його військової служби з 06.12.1988 по 16.01.1991 в рядах радянської армії та період роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 03.03.1992.
Суд зауважує, що відповідні записи не містять виправлень, містять посилання на накази на підставі яких вони внесені та підписи і печатки уповноважених осіб, що не дає підстав сумніватися у їх автентичності.
Окрім цього, період військової служби позивача з 06.12.1988 по 16.01.1991 додатково підтверджується записами у його військовому квитку НОМЕР_4 від 24.03.1987.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для зарахування періодів військової служби з 06.12.1988 по 16.01.1991 та роботи з 01.01.1992 по 03.03.1992 до страхового стажу позивача.
Суд зауважує, що припинення дії міжнародного договору не може ліквідувати чи скасувати юридичні наслідки та права, які виникли в період його чинності. Обчислення пенсії має здійснюватися з урахуванням усього належним чином підтвердженого стажу, набутого у період дії відповідних нормативно-правових актів та міжнародних договорів.
Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 23.07.2025 №133850019307 щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Отже, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву позивача від 15.07.2025 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом, зарахувавши при цьому до його страхового стажу періоди проходження військової служби з 06.12.1988 по 16.01.1991 та роботи з 01.01.1992 по 03.03.1992 згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_6 від 31.08.1977 та військового квитка НОМЕР_4 від 24.03.1987.
Суд також дійшов висновку, що дії зобов`язального характеру повинне здійснити саме Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, як територіальний орган ПФУ, який у порядку екстериторіальності останній розглядав заяву позивача.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.
При цьому, враховуючи також той факт, що спірне рішення скасовується судом та суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, і на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача, буде саме зобов`язання відповідача 2 повторно розглянути його заяву з врахуванням наведених обставин, тому позовні вимоги в частині призначення позивачу пенсії задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.
Щодо судового збору, то відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовується позивачу пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 23.07.2025 №133850019307 щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (місцезнаходження: вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005; код ЄДРПОУ 21390940) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 15.07.2025 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом, зарахувавши при цьому до його страхового стажу періоди проходження військової служби з 06.12.1988 по 16.01.1991 та роботи з 01.01.1992 по 03.03.1992 згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_6 від 31.08.1977 та військового квитка НОМЕР_4 від 24.03.1987.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (місцезнаходження: вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005; код ЄДРПОУ 21390940) сплачений судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 

Суддя	Братичак Уляна Володимирівна